ІНДИВІДУАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ЛЮДИНИ ТА ЇХ РОЛЬ В ПРАЦІ І НАВЧАННІ.
Наталя Фалькова Лілія Сергієнко
Донецький національний технічний університет 
Актуальність. Необхідність всебічного вивчення людини, у тому числі найбільш фундаментальної проблеми його індивідуального розвитку, розглядалася в роботах багатьох авторів [1,3,5,6,7,9,10]. Так Б.Г.Ананьєв [1], пропонував назвати цей науковий напрямок антропономією, підкреслюючи, що вирішення означеної проблеми лежить у методологічній і теоретичній цілісності вивчення людини, що виходить за межі спеціальних (антропологічних) дисциплін і перетворилася в загальну проблему сучасної науки. Отже рішення цього завдання створює нові взаємини між природознавством і суспільними науками, медициною, педагогікою, психологією, естетичним пізнанням людини.
Метою дослідження є вивчення та аналіз структурних особливостей типів темпераменту та їх вплив на навчання і працю на основі спеціальної літератури та власних досліджень.
Результати дослідження та їхнє обговорення. Проблема індивідуально-психологічних розходжень між людьми завжди розглядалася в психології як одна з фундаментальних. Найбільший внесок у розробку цієї проблеми внесли Б.М.Теплов і В.Д.Небиліцин. Теоретичною основою в цих дослідженнях виступала концепція оцінки властивостей  нервової системи, розроблена І. П. Павловим [7]. Відповідно до цієї концепції розрізняються три типи нервової системи: центральний-врівноважений та два крайніх - збудливий і гальмовий. Індивідуальні особливості організації поведінки можна пояснити шляхом аналізу індивідуальної оцінки функціональних міжрефлекторних взаємин. Однак замість цього було введено і використано поняття елементарних характеристик нервової тканини, екзогенних стосовно сутності організації поведінки. Концепція властивостей нервової системи відіграла вирішальну роль у розвитку досліджень індивідуально-психологічних особливостей поведінки, незважаючи на різні підходи в теоретичних і методологічних основах до її аналізу, розроблені різними авторами. 
Згідно з даними Б.М.Теплова [10], властивості нервової системи виявляють себе, насамперед, переважно в динамічному аспекті поведінки (швидкість, темп, напруженість) і в меншій мірі виявляється в змістовних аспектах діяльності спонукань, мотивах, меті, знань. Звідси автор запропонував трифакторну структуру темпераменту, що складається з наступних компонентів: 1) емоційна збудливість; 2) вираження емоцій; 3) загальна швидкість рухів.
Спираючись на теорію Б.М.Теплова, В.Д.Небиліцин [3] запропонував нове, більш структуроване визначення темпераменту. Він підкреслив, що темперамент є найважливішим компонентом організації індивідуальності, що характеризує динаміку індивідуального поведінки. В.Д.Небиліцин розрізнив два головних незалежних параметри в структурі темпераменту - загальна активність і емоційність.
Оригінальний підхід до вивчення темпераменту розробив В.С.Мерлін [6]. На відміну від Б.М.Теплова і В.Д.Небиліцина він зосередив увагу не на окремих властивостях виміру темпераменту, а на цілих комплексах його властивостей. Спираючись на принципи системного аналізу, автор розрізняв наступні рівні в структурі індивідуальності: біомеханічний; соматичний: нейродинамічний (властивості нервової системи); психодинамічний (темперамент); властивості особистості; соціальні ролі. Дослідник вважав, що властивості і характеристики різних рівнів пов’язані між собою за допомогою багатозначних відносин, тобто властивості соматичного рівня можуть взаємодіяти з багатьма властивостями нейродинамічного і психодинамічного рівнів. У структурі темпераменту В.С.Мерлін розрізняв такі виміри: 1) екстраверсію; 2) психодинамічну тривожність; 3) реактивність; 4) імпульсивність; 5) активність; 6) емоційну стійкість; 7) емоційну збудливість; 8) ригідність.
Сьогодні існує кілька визначень темпераменту. Так, Л.Д.Столяренко, В.Є.Столяренко [9] визначають темперамент як уроджені особливості людини, що обумовлюють динамічні характеристики інтенсивності і швидкості реагування, ступінь емоційної збудливості та урівноваженості, особливості пристосування до навколишнього середовища. 
У той же час автори підкреслюють, що тип нервової системи, хоча і визначається спадковістю, не є абсолютно незмінним. З віком, а також під впливом систематичних тренувань, виховання, життєвих обставин нервові процеси можуть послабшати чи підсилитися, може прискоритися чи сповільниться перереключення. Виходячи з цього визначення, темперамент дається як зовнішній прояв типу вищої нервової діяльності людини, що у результаті виховання, самовиховання в зовнішньому прояві може спотворюватися, змінюватися, відбувається «маскування» щирого темпераменту.
У роботах ряду авторів [1,2,3,11] акцентується увага на тому, що темперамент впливає на спрямованість поведінки; у залежності від типу темпераменту в поведінці людини переважають або емоції, або активність у дії. За спрямованістю поведінки Д.Н.Узнадзе [11] встановив два різних параметри в структурі темпераменту: екстраверсію і інтраверсію. Екстраверти легкі в спілкуванні, зі сприятливою відповідно високою самооцінкою, прагнуть до міжособистісних контактів, орієнтовані на найближче оточення. Інтроверти утруднені в спілкуванні, особливо в розмовах про себе, ухиляються від спілкування з незнайомими людьми або діяльності в нових умовах. До екстравертів відносять сангвініків і холериків, а до інтровертів меланхоліків і флегматиків [2,11].
Роль темпераменту в праці і навчанні полягає в тім, що він впливає на характер діяльності різних психічних станів, що викликані різними факторами і педагогічними впливами. Дослідження [4,5,9] показують, що люди холеричного типу темпераменту більш придатні для активної ризикованої діяльності, сангвініки - для організаторської, меланхоліки - для творчої у науці та мистецтві, флегматики - для планомірної і плідної роботи. Для деяких видів професій протипоказані певні властивості людини, наприклад, для льотчиків протипоказані повільність, інертність, слабість нервової системи. Отже флегматики і меланхоліки психологічно мало придатні для подібної роботи. 
Продуктивність діяльності людини тісно пов’язується з особливостями його темпераменту. Так, рухливість сангвініка може принести додатковий ефект, якщо робота жадає від нього частого переходу від одного роду занять до іншого, оперативності та прийняття рішень, а одноманітність, регламентованість діяльності, навпроти, призводить його до швидкого стомлення. Флегматики і меланхоліки, навпаки, в умовах суворої регламентованої діяльності і монотонної праці виявляють велику продуктивність і опірність стомленню ніж холерики і сангвініки.
Дослідження типів темпераменту у студенток економічних спеціальностей показало [12], що найбільший відсоток з них характеризується холеричним типом темпераменту-44,4%. Майже в два рази представників флегматичного типу темпераменту-22,1%. Найменший відсоток представників сангвінічного типу темпераменту-15,2%. 
Для вищої нервової діяльності молодих жінок-перекладачок іноземної мови [8] характерна наявність сильних процесів у ЦНС із деяким дисбалансом у бік переваги гальмування над збудженням. У сполученні із помірною інтровертовністю й невротизацією особістості цей симптомокомплекс утворює нейропсихофізіологічний базис, що забезпечує перекладачам достатній рівень адаптації до розумової діяльності, яка є монотонною і довготривалою. У роботі В.І.Філінкова [13] встановлено, що для студентів технічних вузів характерна рухливість, збалансованість і сила нервових процесів у сполученні з деякою екстравертовністю і незначною невротизацією особистості.
У деяких наукових працях [5,9] визначені шляхи пристосування темпераменту до вимог професії:
1. Професійний добір полягає в тому, щоб не допустити до даної діяльності осіб, які не мають необхідних властивостей темпераменту. Такий спосіб можливий тільки при доборі для професій, що пред’являють підвищені вимоги до властивостей особистості. 
2. Пристосування темпераменту до діяльності полягає в індивідуалізації вимог, які ставляться людині, умов і способів роботи (індивідуальний підхід).
3. Подолання негативного впливу темпераменту за допомогою формування позитивного відношення до діяльності та відповідних мотивів.
4. Основний і найбільш універсальний шлях - формування індивідуального стилю роботи. Під індивідуальним стилем діяльності автори розуміють систему прийомів і способів дії, що характерна для певної людини і доцільна для досягнення успішних результатів в роботі.
Висновки.
1. Індивідуальність є, по-перше, наслідком біологічної своєрідності організму, по-друге, наслідком специфічних особливостей розвитку даного індивіда, по-третє, своєрідним, неповторним проявом загального, унікальна форма тілесної і духовної організації людини. 
         2. Розглядаючи активність індивіда у певній сфері діяльності, індивідуальність представляє стан, який дозволяє перетворювати свої можливості в дієвість і в цьому випадку всебічність розвитку здібностей збігається з їх індивідуальністю, як передумовою розвитку.
СПИСОК ЛІТЕРАТУРИ.
1. Ананьев Б.Г. Психологическая структура человека как субъекта.-В сб.:                Человек и общество.2 изд.-ЛГУ,1967.-С.235-249.
2. Динейка К.В. Движение, дыхание, психофизическая тренировка.3-е изд.,перераб.и доп.-М.:Физкультура и спорт,1986.-64 с.
3. Небылицын В.Д. Психофизиологические исследования индивидуальных различий.-М.: Наука, 1976.-336 с.
4. Карпіловська С.Я., Мітельман Р.Й., Синявський В.В., Ткаченко О.М., Федоришин Б.О., Ящишин О.О. Основи професіографії: Навчальний посібник.-К.:МАУП, 1997.-148 с.
5. Ломов Б.Ф. Вопросы общей, педагогической и инженерной психологии.-М.: Педагогика, 1991.-296 с.
6. Мерлин В.С. Очерк интегрального исследования индивидуальности. -М.: Педагогика,1986.-256 с.
7. Павлов И.П. О типах высшей нервной деятельности и экспериментальных неврозах.-М.:Гос.изд-во мед.лит-ры, 1954.-188 с.
8. Перехрест А.М. Психодинамічні та особисті характристики професійної групи перекладачів іноземної мови//IV Міжнар.наук.-практ.Конф. “Фізична культура, спорт та здоров'я нації”.-Київ-Вінниця:ДОВ “Вінниця”, 2001.-С.317-318.
9. Столяренко Л.Д., Столяренко В.Е. Психология и педагогика для технических вузов. Ростов н/Д: Феникс,2001.-512 с.
10. Теплов Б.М. Проблемы индивидуальных различий. - М.: Наука, 1961.-535с.
11. Узнадзе Д.Н. Психологические исследования. - М.: Наука, 1996.-425 с.
12. Фалькова Н.І. Взаємозв'язок типів статури студенток з відношенням до фізичного виховання та темпераментом//Педагогіка, психологія та медико-біологічні проблеми фізичного виховання і спорту:Збірник наук.праць за ред.С.С.Єрмакова.- Харків-Львів:ХДАДМ (ХХПІ),2003.-№ 16.-С.87-91.
13. Філінков В.І. Особливості нейродинаміки і характерологічних властивостей особистості студентів технологічних вузів Донецького регіону// IV Міжнар.наук.-практ.Конф. “Фізична культура, спорт та здоров'я нації”.-Київ-Вінниця:ДОВ “Вінниця”, 2001.-С.327.

INDIVIDUAL - PSYCHOLOGICAL FEATURES OF THE PERSON AND THEIR VALUE IN WORK AND TRAINING
Hataliy FALKOVA, Lilija SERGIEHKO
Donetsk National Technical University.
In article structural features of types of temperament and their influence on training and efficiency of work are considered and analyzed. Ways of the adaptation of temperament to conditions of the future trade are established. Results of research of types of temperament at students of economic speciality, translators of foreign language of technical colleges are given.