МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ

ДОНЕЦЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ ТЕХНІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ

АВТОМОБІЛЬНО-ДОРОЖНІЙ ІНСТИТУТ

Дзюба С.Г., Гайдай І.Ю.

Нормування праці

Навчальний посібник

Рекомендовано Міністерством освіти
 і науки України як навчальний посібник
для студентів вищих навчальних закладів
(протокол № 4/18.2- 533від 19.03.2004 р.)

Донецьк
Юго-Восток, Лтд
2004

УДК 331.103(075)
ББК  242я7
Д 43

Рецензенти:
Амітан В.Н., д.е.н., професор, завідуючий відділом економіко-правових проблем розвитку територіальних систем Інституту економіко-правових досліджень НАН України;
Новікова О.Ф., д.е.н., професор, завідуюча відділом соціально-економічних проблем Інституту економіки промисловості НАН України.

Науковий редактор: д-р екон. наук, професор С.Г. Дзюба

Рекомендовано до друку вченою радою Донецького національного технічного університету (протокол № 7 від 31жовтня 2003 р.); вченою радою Автомобільно-дорожнього інституту ДонНТУ (протокол № 6 від 22 жовтня 2003 р.)

Рекомендовано    Міністерством    освіти    і    науки    України   як
 навчальний    посібник    для   студентів   вищих   навчальних  закладів 
(протокол  № 4/18.2 - 533 від 19.03.2004 р.)

Дзюба С.Г., Гайдай І.Ю. 
Д43         Нормування праці: Навчальний посібник. - Донецьк: ТОВ «Юго-Восток, Лтд», 2004. - 132 с.
	
ISBN 966-8278-86-0

В навчальному посібнику викладаються основні категорії нормування праці як науки і навчальної дисципліни. Головну увагу приділено організації самостійного вивчення дисципліни „Нормування праці”. Навчально-методичний модуль дисципліни містить докладні рекомендації для самостійного вивчення кожної теми курсу, плани практичних і семінарських занять, специфічні терміни і поняття, питання для контролю і обговорення, методичні поради для розв’язання практичних завдань, перелік основної і додаткової літератури. Для студентів економічних вузів, що вивчають дисципліну “Нормування праці”.

УДК 331.103(075)
ББК 242я7

ISBN 966-8278-86-0		            © С.Г. Дзюба, І.Ю. Гайдай, 2004

ВСТУП

З переходом України до соціально орієнтованої ринкової економіки, наданням господарчої самостійності підприємствам, створенням господарського механізму нового типу, спрямованого на економічні важелі і методи управління, виникає необхідність поглибленого наукового аналізу соціально-економічної сутності і місця нормування праці в сучасних умовах.
Нормування традиційно вважається основою організації праці, ефективним засобом зниження трудових витрат, важливою умовою забезпечення конкурентоспроможності продукції, оптимізації витрачання наявних ресурсів. В нових умовах господарювання ці питання набувають особливого теоретичного і практичного значення, в зв’язку з чим підвищується роль нормування праці як науки і навчальної дисципліни для підготовки фахівців економічного профілю.
Даний навчальний посібник регламентує порядок організації і проведення курсу ”Нормування праці”, мета якого – сприяти виробітку у студентів за професійним спрямуванням ”Економіка та підприємництво” практичних навичок удосконалення організації виробництва і праці, поліпшення її умов, скорочення витрат на випуск продукції, виявлення резервів підвищення продуктивності праці на основі розробки і впровадження технічно обгрунтованих норм праці, які відповідають сучасному рівню розвитку техніки й організації виробництва. 
Курс ”Нормування праці” розроблено для студентів економічних вузів і факультетів денної (д/н) та заочної (з/н) форм навчання. 
Основним завданням курсу є набуття студентами сучасних уявлень про сутність і значення нормування праці, організацію нормування праці на державному й галузевому рівнях та на рівні підприємства, нормативно-законодавче регулювання питань з нормування праці і формування на базі отриманих теоретичних знань практичних навичок кваліфікованого аналізу стану нормування праці, розробки заходів щодо його вдосконалення на підприємствах різноманітних форм власності.
В процесі навчання студенти знайомляться:
із значенням нормування праці для вирішення завдань, характерних для підприємств в ринкових умовах господарювання;
з методичними основами аналізу витрат робочого часу і встановлення норм праці;
з напрямками проведення аналізу стану нормування праці на рівні підприємства, регіону, держави;
з реально функціонуючою системою організації нормування праці в промисловості;
з діючим в Україні механізмом нормативно-правового регулювання нормування праці;
із зарубіжним досвідом нормування праці і можливими варіантами його застосування в сучасних умовах України.
Головні завдання дисципліни, поряд із вивченням теоретичних питань, полягають в: ознайомленні з роботою підрозділів підприємств різноманітних форм власності, що займаються нормуванням праці на виробництві, опануванні методами встановлення норм праці, самостійному застосуванні отриманих знань при організації нормування праці на підприємстві.
В результаті вивчення курсу студенти мають вміти:
визначати фактичні витрати основного і допоміжного часу на виконання технологічних операцій методами безпосередніх замірів та моментних спостережень; проводити хронометражні і фотохронометражні дослідження;
розраховувати поопераційні норми витрат робочого часу, користуючись технологічними картами, трудовими нормативами, емпіричними формулами, довідковою літературою;
розраховувати норми виробітку, використовуючи норми штучного, штучно-калькуляційного часу та дані про тривалість робочої зміни;
розраховувати норми чисельності персоналу, використовуючи інформацію про норми обслуговування, баланс робочого часу, режим змінності роботи устаткування;
вести облік (нових та переглянутих) норм праці по підприємству в цілому, по виробничих підрозділах та видах продукції;
розраховувати показники середнього рівня виконання норм витрат робочого часу та виробітку на підставі даних про встановленні норми, кількість робітників, обсяги виконаних робіт, відпрацьований час.
Вивчення курсу базується на проведенні лекційних, семінарських та практичних занять, виконанні студентами індивідуальних завдань (підготовка реферату, доповіді), складанні іспиту (заліку). Для оцінки знань з дисципліни необхідно також виконання курсової роботи (для студентів заочної форми навчання – контрольної роботи), яка має продемонструвати вміння студента працювати з літературою, що стосується соціально-економічних проблем нормування праці, здатність аналізувати стан нормування праці на рівні основної ланки економіки – підприємстві, та вирішувати проблеми його вдосконалення. 
Зміст курсу ”Нормування праці” визначає його взаємозв’язок з дисциплінами: ”Організація праці”, ”Економіка праці в організації”, ”Управління трудовими ресурсами”, ”Економіка праці й соціально-трудові відносини”,  ”Трудове право”, ”Соціологія праці”, “Менеджмент персоналу”.

Розділ 1. РОБОЧА ПРОГРАМА КУРСУ

	Тема 1. СУТНІСТЬ І ЗНАЧЕННЯ НОРМУВАННЯ ПРАЦІ

Основні підходи до формування поняття ”нормування праці”. Суспільний характер виробництва і об’єктивна необхідність нормування витрат живої праці. Соціально-економічні причини виникнення нормування праці. Основні функції нормування праці як науки та економічної дисципліни.
Нормування як основа організації праці на підприємстві. Предмет і об’єкти нормування праці. Завдання нормування праці. Зміст функцій нормування праці: визначення необхідної чисельності працівників, забезпечення нормальної інтенсивності праці, поточне і перспективне планування. Роль нормування в удосконаленні організації праці і виробництва, зниженні трудомісткості і собівартості продукції, підвищенні продуктивності праці на підприємстві.
Розвиток теорії і практики нормування праці в Україні. Особливості централізованої політики в сфері нормування праці в умовах адміністративно-командного регулювання економіки. Протиріччя між плановим характером нормування праці і принципом господарчої самостійності підприємств. Стан нормування праці в Україні на початку перехідного періоду. Роль та значення нормування праці в умовах становлення ринкових відносин.

	Тема 2. ДОСЛІДЖЕННЯ ТРУДОВОГО ПРОЦЕСУ І ВИТРАТ РОБОЧОГО ЧАСУ ЯК ОСНОВА ДЛЯ ВСТАНОВЛЕННЯ ТРУДОВИХ НОРМ

	Поняття ”трудовий процес”. Мета і завдання аналізу трудового процесу. Класифікація витрат робочого часу. Режими праці і відпочинку.
	Загальна характеристика методів дослідження трудових процесів. Зміст основних етапів вивчення робочого часу. 
	Фотографія робочого часу як метод вивчення його фактичних витрат. Різновиди та особливості проведення фотографії робочого часу. Обробка результатів фотографії, нормативний і фактичний баланси робочого часу. Призначення і види хронометражних спостережень. Обробка і аналіз результатів хронометражу. Організація проведення фотохронометражних спостережень. Необхідність застосування технічних засобів вивчення витрат робочого часу.
	Використання результатів аналізу трудового процесу  для виявлення і усунення причин прихованих втрат і невиробничих витрат робочого часу, вивчення і раціоналізації структури операцій,  розповсюдження  передового виробничого досвіду, удосконалення організації праці, розробки нормативних матеріалів.

	Тема 3. НОРМАТИВНІ МАТЕРІАЛИ ДЛЯ ВИЗНАЧЕННЯ НОРМ ПРАЦІ

	Поняття ”норматив праці”.
	Призначення і сфера застосування нормативів праці. Класифікація нормативних матеріалів за видами й ступенем укрупнення. Системи мікроелементних нормативів і умови їхнього застосування.
	Вимоги до нормативних матеріалів: прогресивність, комплексність, обґрунтованість, точність, єдність, можливість використання в різноманітних організаційно-технічних умовах виробництва. 
	Основні етапи розробки нормативних матеріалів. Методи встановлення трудових нормативів та нормативних залежностей. Побудова нормативних таблиць, графіків і номограм. 
	Соціальні нормативи: поняття, об’єкт, суб’єкт та предмет соціального нормування.
	Організація розробки нормативних матеріалів в Україні в сучасних умовах. Діючий порядок розробки, затвердження і застосування нормативів з праці. Рекомендовані до застосування на підприємствах міжгалузеві (відомчі) норми і нормативи з праці. Проблема вдосконалення нормативно-дослідної роботи та підтримання прогресивності нормативних матеріалів з праці. 
	
Тема 4.  СИСТЕМА НОРМ ПРАЦІ

	Відмінність понять ”норма” і ”норматив”. Поняття ”норми праці” в широкому і вузькому розумінні.
	Норми витрат і результатів праці. Класифікація норм праці за призначенням, за сферою застосування, за періодом дії, за ступенем деталізації, за методом обґрунтування. Перелік норм праці згідно діючому Кодексу законів про працю (КЗпП) України. Характеристика норм праці, які найбільш часто застосовуються на виробничих підприємствах, а саме: норм часу, норм виробітку, норм обслуговування, норм чисельності, норм підлеглості, нормованого завдання.
Чинники, які впливають на величину норм праці. Необхідність комплексного обґрунтування норм праці з обліком технічних, економічних, психофізіологічних, соціальних чинників виробництва. Відповідність норм праці вимогам прогресивності, точності, рівнонапруженості, обґрунтованості, динамічності. Встановлення індивідуальних норм праці.
	Аналіз показників, які характеризують якість норм праці. Організаційно-економічні передумови підвищення якості норм праці в сучасних умовах господарювання.

	Тема 5.   МЕТОДИ НОРМУВАННЯ І СПОСОБИ ВСТАНОВЛЕННЯ НОРМ ПРАЦІ

	Залежність ступеня обґрунтованості норм праці від методів їхнього розрахунку. Класифікація методів нормування праці. 
	Особливості застосування сумарного методу нормування. Поняття ”досвідно-статистичні норми”. Недоліки сумарного методу встановлення норм праці.
	Різновиди аналітичного методу нормування (аналітично-дослідний і аналітично-розрахунковий), їх сутність і умови застосування. Поняття ”технічно обгрунтовані норми”.
	Складові частини норми часу і методи їх визначення. Встановлення оптимального режиму роботи устаткування.
	Нормування праці робітників основного виробництва. Способи нормування праці робітників у виробничих бригадах. Особливості нормування праці допоміжних робітників. Методи нормування праці різних категорій службовців.

	Тема  6. НОРМАТИВНО –ЗАКОНОДАВЧЕ РЕГУЛЮВАННЯ НОРМУВАННЯ 
ПРАЦІ В УКРАЇНІ

	Особливості державного регулювання нормування праці в умовах адміністративно-командної і ринкової економіки.
	Існуючий до 1989 р. директивний порядок застосування норм праці. Об’єктивні причини заміни обов’язкового порядку застосування норм праці рекомендаційним, надання підприємствам права самостійно вирішувати питання організації і нормування праці. 
	Перелік норм праці згідно з Кодексом законів про працю (КЗпП) України. Діючий порядок нормативно-правового регулювання питань нормування праці. Функції законодавчого регулювання питань нормування праці з боку держави в умовах господарчої самостійності підприємств. Організації і установи, що мають право брати участь у реалізації державної політики в сфері нормування праці, їхні права і задачі.
	Зміст діючих нормативно-правових актів щодо нормування праці, постанов Кабінету Міністрів України, Міністерства праці і соціальної політики України.
Результати аналізу існуючого нормативно-правового механізму регулювання нормування праці. Недоліки діючої системи законодавчого регулювання процесів нормування праці. Необхідність розширення функцій держави в вирішенні питань управління нормуванням праці.

	Тема  7.  ОРГАНІЗАЦІЯ НОРМУВАННЯ ПРАЦІ В УКРАЇНІ В ПЕРІОД ПЕРЕХОДУ ДО РИНКОВИХ ВІДНОСИН

	Організація нормування праці на рівні держави, галузі, підприємства.
	Необхідність державного регулювання питань нормування в умовах ринкової економіки. Основні завдання Міністерства праці і соціальної політики України в сфері нормування праці. Основні напрямки роботи міністерств і відомств в організації нормування праці, здійсненні заходів щодо покращення нормування праці в галузі.
	Організація роботи з нормування праці на підприємстві. Розподіл функцій нормування праці по рівнях і сферах управління підприємством. Залежність ступеня централізації управління нормуванням праці від масштабів підприємства, типу виробництва, характеру і складу робіт. Включення питань нормування праці в колективні договори і угоди. Організація служб нормування праці на підприємствах різноманітних форм власності.
	Схема організації нормування праці в Україні. Результати аналізу стану організації нормування праці в сучасних умовах формування ринкових відносин. Роль державних та галузевих установ в вирішенні питань покращення загального стану нормування праці. Шляхи підвищення ефективності системи нормування праці на державних і недержавних підприємствах.

Тема  8. ОЦІНКА СТАНУ НОРМУВАННЯ ПРАЦІ НА ПІДПРИЄМСТВАХ РІЗНОМАНІТНИХ ФОРМ ВЛАСНОСТІ В СУЧАСНИХ УМОВАХ ГОСПОДАРЮВАННЯ

	Необхідність проведення і мета аналізу стану нормування праці на підприємствах різноманітних форм власності. Об’єкти аналізу: стан і рівень нормування праці, якість чинних норм праці.
	Критерії оцінки організаційної структури служби нормування. Функції і завдання відділу праці і заробітної плати. Вимоги до якісного і кількісного складу працівників служби нормування. 
	Оцінка обліку виконання норм праці. Здійснення перегляду і заміни діючих норм праці більш прогресивними. Методи стимулювання впровадження технічно обгрунтованих норм праці, заохочення працівників до зменшення трудомісткості продукції та до роботи за прогресивними нормами.
Основні напрямки аналізу якості нормування праці на підприємстві: визначення  ступеня  охоплення  робіт (робітників) нормуванням праці, якості і рівнонапруженості застосовуваних норм, рівня їх виконання, контроль за використанням нормативних матеріалів з праці, оцінка ефективності роботи щодо удосконалення нормування праці на  підприємстві. 
Узагальнюючі висновки про стан нормування праці на підприємстві. Розробка заходів щодо вдосконалення нормування праці та ліквідації виявлених недоліків в його організації.
Мета і завдання проведення аудиту нормування праці на підприємстві; етапи аудиторської перевірки.

	Тема 9. ЗАРУБІЖНИЙ ДОСВІД НОРМУВАННЯ ПРАЦІ 

Особливості проведення державної політики в сфері нормування праці в розвинутих країнах світу. Зарубіжна практика створення національних та міжнародних центрів продуктивності.
Основні напрямки державної політики Сполучених Штатів Америки в сфері продуктивності і якості трудового життя. Фінансування діяльності центрів продуктивності США.
Соціально-економічне значення нормування праці в Японії. Особливості діяльності Японського центру продуктивності.
Правила установлення, заміни і перегляду норм праці в державному секторі економіки західних країн. 
Проблеми створення нормативної бази з праці на малих і середніх  підприємствах країн ближнього і дальнього зарубіжжя. Діяльність спеціалізованих некомерційних центрів з надання методичної і консультативної допомоги підприємствам в вирішенні питань нормування праці.
Зв’язок нормування праці з усіма сферами діяльності зарубіжних підприємств: виробничою, технічною, організаційною, фінансово-економічною, соціальною. Послідовність процесу розробки і впровадження програм нормування праці на зарубіжних підприємствах. Вимоги до якості норм і ефективності праці спеціалістів з нормування.
Можливості застосування в умовах України провідного зарубіжного досвіду в сфері нормування праці.

Розділ 2. ОСНОВНА ПРОБЛЕМАТИКА КУРСУ «НОРМУВАННЯ ПРАЦІ»

Тема 1. СУТНІСТЬ І ЗНАЧЕННЯ НОРМУВАННЯ ПРАЦІ

1.1. Соціально – економічна  сутність  нормування праці

Праця є життєвою необхідністю, неодмінною умовою існування людини. Організовуючи працю, необхідно визначити, яка її кількість потрібна для виконання кожної конкретної роботи і, якою має бути її якість. Відповіді на ці запитання дає нормування праці, яке досліджує принципи і методи встановлення витрат праці і її результатів. Сутність нормування праці полягає в установленні необхідних витрат живої праці на виконання  певної  роботи  за  нормальної  організації  та  інтенсивності праці.
Основні підходи до формування поняття нормування праці були обумовлені його розглядом як економічної категорії, яка виражає певні відносини людей по їх спільній участі в суспільній праці. Ефективність і доцільність будь-якої суспільної праці та суспільного виробництва забезпечується перш за все їхньою раціональною організацією. Раціональна організація праці і виробництва потребує чіткого визначення витрат усіх видів ресурсів: живої праці, сировини, енергії, фінансів. Особливо точно і обґрунтовано має бути визначена міра живої праці робітників, яка необхідна для виконання певного обсягу робіт, тому першим кроком на шляху оптимізації витрачання ресурсів та забезпечення високої ефективності виробництва є нормування праці.
Нормування праці можна розглядати як процес постійного привнесення в існуючу практику нововведень для підвищення загальної результативності праці. Метою нормування праці на підприємстві є забезпечення ефективного використання його виробничого і трудового потенціалу, конкурентоспроможності продукції на підставі цілеспрямованих зусиль по зниженню трудових витрат в результаті впровадження досягнень науки і передового досвіду та своєчасного їх відображення в нормах. Механізм нормування праці покликаний забезпечувати підвищення її ефективності, збільшуючи результати праці по відношенню до витрат на їх досягнення. В цьому полягає основна функція нормування, яка визначається як встановлення нормативно обгрунтованих витрат часу на виконання одиниці конкретної роботи у певних техніко-організаційних умовах. В загальному вигляді „нормування праці” – це вид діяльності з управління підприємством, спрямований на встановлення необхідних співвідношень між витратами та результатами праці, а також між чисельністю працівників різних груп та кількістю одиниць обладнання” [22, с.9].
Поряд із економічними функціями, нормування праці покликано забезпечувати виконання функцій соціального захисту робітників від надмірної інтенсивності праці, що сприяє збереженню нормального рівня працездатності робітників протягом всього періоду трудової діяльності. Великого значення нормування праці набуває під час рішення питань забезпечення можливостей для росту задоволеності робітників змістом і умовами праці, найбільш повного використання їхнього інтелектуального потенціалу.

1.2 Особливості і основні економічні передумови розвитку нормування праці

	Сучасний термін ”норма” походить від латинського ”norma” і означає ”обов’язкову міру”, ”узаконений порядок”, ”правило” [90, с. 578; 39, с. 438]. Зачатки нормування праці властиві будь-якому доцільно організованому трудовому процесу. Кожному історичному етапу розвитку продуктивних сил і виробничих відносин відповідають певні функції норм, їхні види, методи нормування, тому тільки на основі історичного підходу можна правильно зрозуміти сучасний стан нормування праці і визначити тенденції його розвитку. 
Протягом тривалого періоду історії проблема раціоналізації праці не мала належного наукового обґрунтування. Проте усвідомлення необхідності вимірювання і регламентування процесу праці виступає в якості передумови використання нормування з метою підвищення інтенсивності і продуктивності фізичної праці. Найбільш поширеним і таким, що має далекі історичні корені методом установлення норм треба вважати їх встановлення через визначення величини виробленої продукції або ”уроку”. Вимірювання витрат праці слугує основою для подальшого встановлення норм. В період розвитку ремісництва нормувальна практика знаходить своє відображення в формі певної величини виробленої продукції. Надалі цим вираженням стає величина продукції, суворо сполучена з визначеними відрізками часу (день, година).
Найсуттєвішим кроком в економічному розвитку нашої епохи став технологічний прогрес індустрії, який виразився у впровадженні в виробництво принципово нових методів його організації і поставив задачу наукової організації виробництва і праці. В зв'язку з цим в питанні встановлення норм позначився аналітично-дослідницький початок, пов'язаний, головним чином, з ім'ям американського інженера Фредеріка Уинслоу Тейлора (1856-1915 рр.), який в другій половині ХІХ ст. розробив аналітичний метод нормування витрат робочого часу за допомогою хронометражних спостережень та поклав початок, так званому, ”науковому управлінню”. Мета таких досліджень полягала спочатку в пошуку методів раціонального виконання виробничих операцій. Так виник науковий напрям, який дістав назву ”наукова організація праці” або ”тейлоризм”. Він являє собою сукупність розроблених Ф.У. Тейлором і його послідовниками методів організації і нормування праці  й управління виробничими процесами, підбору, розміщення і оплати робочої сили, спрямованих на істотне підвищення інтенсивності і продуктивності праці. Система Ф.У. Тейлора поєднує в собі ряд наукових досліджень аналізу механістичних рухів при праці, запобігання зайвих і неспритних рухів, вироблення правильних прийомів роботи, впровадження найкращих систем обліку і контролю [81, с.104; 16, с. 360].
Перехід до машинного виробництва викликає необхідність узгодження за часом не тільки діяльності робітників, але і роботи машин, що в свою чергу позначається на розвитку процесів нормування праці. Машинне виробництво робить об'єктивно необхідним точне визначення часу роботи машини для виготовлення кожної одиниці продукту. Завдяки розвитку технічних наук створюються передумови для розробки методів відповідних розрахунків. Розвиток машинного виробництва та формування принципів „наукової організації праці” поклали початок, так званому, „технократичному управлінню”. В практичній сфері принципи технократичного управління проявилися в різкому зміщенні акценту управління виробництвом в бік речовинного фактора. В рамках теорії технократичного управління умовами для розвитку нормування праці виступають залежність продуктивності від розподілу праці та поєднання спеціалізованого характеру праці з автоматичною лінією – конвеєром. При цьому варто вказати на те, що на цьому етапі розвитку нормування ще не спостерігається тенденцій, спрямованих на розширення прав робітників та покращення змісту і умов їхньої праці.
На підставі основних особливостей розвитку нормування праці в умовах технократичного управління можна виділити традиційний підхід до нормування, що характеризується наступними моментами: основна увага приділяється обгрунтуванню норм за технічними параметрами виробництва; його мета – підвищити інтенсивність процесу праці та тим самим підвищити продуктивність. При цьому важливо відзначити, що організаційні рішення при традиційному підході до нормування були спрямовані не стільки на посилення темпів праці, скільки на скорочення непродуктивної діяльності, усунення нераціональних методів роботи. Однак підвищення інтенсивності трудового процесу без відповідних рішень у відношенні режимів праці і відпочинку, при посиленні адміністративного тиску і суворому запобіганні порушенню виробничих регламентів, сприяло різкому збільшенню плинності працівників. Це перекривало, і часто суттєво, ефект, отриманий від інтенсифікації праці. В силу зазначеного створюються передумови для переоцінки поглядів на виробничі системи та відокремлення соціальної підсистеми виробництва від технічної. 
Переорієнтація, що почалася в більшості країн на рубежі 1970-х рр. під назвою "гуманізація праці", означала зміну методів економічного примусу, що затвердилися у виробництві з фабричною системою, обґрунтованих Ф.У. Тейлором і його послідовниками. Застосування складної, кваліфікованої праці, заохочення ініціативності і багатобічної трудової мотивації працівників стають невід'ємною частиною інтенсифікації виробництва і соціальною стратегією зростаючого числа підприємств. Одночасно з розвитком науково-технічного прогресу відбувається перехід від технократичного управління до концепції гуманізації праці. В зв’язку з цим перед нормуванням праці встає завдання принципової важливості – поряд із економічними функціями виконувати функції соціального захисту робітників від надмірної інтенсивності праці, забезпечення нормальних умов праці за рахунок впровадження оптимально напружених норм витрат робочого часу. Проблеми нормування праці зміщуються в бік вивчення творчих аспектів трудового життя, розширюється склад норм праці, посилюється взаємозв'язок нормування і оплати праці. Перегляду традиційних підходів до проблеми нормування праці багато в чому сприяють і сучасні умови діяльності підприємства: нестабільність економіки, загострення конкурентної боротьби, що обумовлюють необхідність підвищення ефективності використання трудового потенціалу підприємств, урахування усіх можливостей для підвищення прибутку.  
Таким чином, в ході проведеного теоретичного дослідження еволюції поглядів на нормування праці було виявлено, що розвиток нормування проходив на протязі тривалого історичного періоду. З метою підвищення ефективності організації процесу праці відбувалось удосконалення методів та прийомів нормування. Аналіз вищезазначених особливостей розвитку нормування праці та дослідження соціально-економічних причин його виникнення дозволяє зробити важливий висновок - кожний новий етап розвитку нормування не відкидав принципи попереднього, а виступав концентрацією усіх раніше розроблених ідей і підходів до питання нормування праці. При цьому зміна економічних, технічних і соціальних умов сприяла послідовному розширенню функцій нормування праці - від інструменту для раціоналізації виробничих процесів і підвищення продуктивності праці до функцій соціального захисту працівників в процесі виробництва. 

1.3. Роль нормування праці в сучасних умовах господарювання

Нормування традиційно вважається основою організації праці, ефективним засобом зниження трудових витрат. В умовах адміністративно-командної системи нормативи праці розроблялись галузевими або міжгалузевими дослідницькими установами і централізовано доводились до підприємств. Їх запровадження частіше за все сприяло оптимізації витрат праці на одиницю продукції, тобто зменшенню її трудомісткості, але не завжди повністю відповідало умовам конкретного виробництва. Модель нормування праці в цілому була орієнтована на виконання та перевиконання планових завдань по випуску продукції, а в кінцевому рахунку – на економне використання робочого часу. Завдання нормування праці в основному зводилося до обгрунтування через нормативні витрати праці рівня заробітної плати.
Процеси, пов’язані з перебудовою господарського механізму на основі принципів ринкової економіки і розвитком різноманітних форм власності, дуже суттєво вплинули на стан нормування праці і відношення до нього. Нова сутність нормування праці пов’язана перш за все з розширенням прав підприємств, тобто вітчизняні підприємства і організації отримали можливість самостійно вирішувати питання організації, нормування і оплати праці. В результаті відпала необхідність регулювання рівня оплати праці шляхом завищення встановлених норм часу, що дозволяє вводити норми на рівні необхідних витрат. Найважливішими функціями таких норм виступають стимулювання ефективності праці та її  продуктивності, забезпечення нормальної інтенсивності і важкості праці.
В ринкових умовах господарювання, з посиленням конкуренції, підвищуються вимоги до нормування праці як одного з визначальних чинників зниження витрат виробництва і забезпечення його ефективності. Справа в тому, що нормування праці, оптимізуючи витрачання усіх видів ресурсів, тим самим сприяє зниженню собівартості продукції, що є досить вагомим чинником підвищення конкурентоспроможності підприємства будь-якої форми власності. Важливого значення набуває і соціальна спрямованість нормування. Норми праці при цьому слугують основою для забезпечення нормальних умов праці, регулювання соціально-трудових відносин між роботодавцями та найманими робітниками. 
На підставі вищевикладеного не викликає сумнівів, що нормування праці не втрачає своєї актуальності в нових умовах господарювання. Ринкові економічні перетворення не тільки посилюють вимоги до нормування, а і створюють сприятливі умови для підвищення якості нормування, його впливу на ефективність праці і виробництва.
Питання для самоконтролю до теми 1

1.	Розкрийте суспільний характер виробництва і об’єктивну необхідність нормування витрат живої праці.
2.	 Що розуміється під поняттям ”нормування праці”?
	3.  Розкрийте значення нормування праці як невід’ємної складової організації праці.
4.  Розкрийте соціально-економічну сутність нормування праці.
5. Охарактеризуйте особливості і економічні передумови розвитку принципів нормування праці.
6. Розкрийте функції і основні завдання нормування праці в умовах ринкової економіки.
7. Проаналізуйте особливості централізованої політики в сфері нормування праці в умовах адміністративно-командного регулювання економіки.
8. Розкрийте різнобічне значення нормування праці в умовах адміністративно-командної і ринкової економіки.
9. Розкрийте роль нормування праці в удосконаленні організації праці і виробництва, зниженні трудомісткості і собівартості продукції, підвищенні продуктивності праці на підприємстві.

Література до теми 1

1.  Гастев А.К. Как надо работать. Практическое введение в науку организации труда. – М.: Экономика, 1972. – 478 с.
2.  Кузнецова Н.В. Социально-экономическая природа норм труда и основные направления их совершенствования. – Владивосток: Изд-во Дальневосточного университета, 1989. – 160 с.
3.  Петроченко П.Ф. Нормирование труда в СССР. – М.: Мысль, 1984. – 351 с.
4.  Тейлор Ф.У. Принципы научного менеджмента: Пер. с англ. – М.: Контроллинг, 1991. – 104 с.
5.  Товмасян С.С. Философские проблемы труда и техники. – М.: Мысль, 1972. – 279 с.
6.  Труд и заработная плата в СССР: Словарь-справочник / Сост. и общ. ред. В.С. Богатыренко. – М.: Экономика, 1989. – 447 с.

Тема 2. ДОСЛІДЖЕННЯ  ТРУДОВОГО  ПРОЦЕСУ  І  ВИТРАТ РОБОЧОГО ЧАСУ ЯК ОСНОВА ДЛЯ ВСТАНОВЛЕННЯ ТРУДОВИХ НОРМ

	2.1. Класифікація витрат робочого часу

	Питання вивчення фактичних витрат робочого часу, визначення тривалості окремих елементів трудового процесу та встановлення норм праці вирішуються, виходячи із класифікації витрат робочого часу (рис. 2.1). 

Робочий час

Час здійснення технологічного процесу – основний (технологічний) час

Машинний (апаратурний)

Машинно - ручний

Ручний

Допоміжний час

Час обслуговування робочого місця

Час на відпочинок і особисті потреби

Час перерв за організаційно-тех-нічними причинами

Підготовчо – заключний час

Час нерегламенто-ваних перерв

Час перерв 
в ході технологічного процесу

Час регламентованих перерв

Рис. 2.1. Класифікація витрат робочого часу [23, с. 136]

	На підставі цієї класифікації встановлюються наступні види витрат часу, включені в норми: підготовчо-заключний час, оперативний час, час обслуговування робочого місця, час на відпочинок і особисті потреби, час регламентованих перерв. 

	2.2.  Методи дослідження трудових процесів і витрат робочого часу

	Розрізняють два головних методи вивчення робочого часу: безпосередніх замірів та моментних спостережень. Метод безпосередніх замірів передбачає послідовну фіксацію на робочому місці всіх витрат робочого часу. Метод моментних спостережень полягає в фіксації витрат робочого часу в конкретний момент спостереження.
	У відповідності із призначенням, кількістю обєктів спостереження та ступенем деталізації витрат робочого застосовуються  наступні методи спостереження: фотографія робочого часу, хронометраж, фотохронометраж.
	Фотографія робочого часу дозволяє встановити структуру витрат робочого часу протягом робочої зміни (додаток А). Розрізняють такі види фотографії робочого часу: фотографію використання часу працівників (індивідуальну, групову, самофотографію), фотографію часу використання обладнання, фотографію виробничого процесу. 
	Хронометраж використовується для аналізу прийомів праці і визначення тривалості елементів операцій, що повторюються. В залежності від завдань дослідження і особливостей трудових процесів хронометраж може бути [23, с. 160]:
	безперервним, при якому всі елементи роботи досліджуються, виходячи із послідовності їх виконання;
	вибірковим, при якому вивчаються окремі елементи операції, незалежно від їхньої послідовності;
	цикловим, при якому точно визначаються витрати часу на нетривалі елементи операції.
	Фотохронометраж застосовується для одночасного визначення структури витрат часу і тривалості окремих елементів виробничої операції [23, с. 159].
	Всі методи дослідження витрат робочого часу складаються із наступних етапів: підготовки до спостереження, безпосередньо спостереження, обробки та аналізу отриманих даних, розробки рекомендацій щодо удосконалення організації праці. Зміст робіт по кожному із зазначених етапів залежить від особливостей використовуваного методу дослідження витрат робочого часу.

Питання для самоконтролю до теми 2

1. Назвіть основні ознаки класифікації витрат робочого часу.
2. Приведіть класифікацію методів дослідження трудових процесів.
3. Охарактеризуйте методи вивчення витрат робочого часу: метод безпосередніх замірів, метод моментних спостережень.
4. Назвіть основні етапи вивчення витрат робочого часу.
5. Розкрийте сутність фотографії робочого часу як методу вивчення фактичних витрат робочого часу.
6. Назвіть і охарактеризуйте різновиди фотографії робочого часу.
7. Розкрийте сутність хронометражних спостережень як методу вивчення витрат робочого часу.
8. Охарактеризуйте види хронометражних спостережень.
9. Охарактеризуйте особливості проведення фотохронометражних спостережень.
10. Визначить сферу застосування результатів хронометражних та фотохронометражних спостережень.

Література до теми 2

1.  Богиня Д.П., Грішнова О.А. Основи економіки праці: Навчальний посібник. – 3-тє вид., стер. – К.: Знання-Прес, 2002. – 313 с.
2.  Генкин Б.М., Петроченко П.Ф., Бухалков М.И. Нормирование труда / Под ред. Б.М. Генкина. – М.: Экономика, 1985. – 272 с.
3.  Дячун О.В. Організація, нормування та оплата праці: Навчальний посібник. – Львів: Афіша, 2002. – 220 с.
4.  Организация и нормирование труда: Учебное пособие для вузов / Адамчук В.В., Воротникова В.В., Маслова В.М. – М.: Финстатинформ, 2000. – 301 с.
5.  Рофе А.И. Научная организация труда: Учебное пособие. – М.: МИК, 1998. – 320 с.

Тема 3. НОРМАТИВНІ МАТЕРІАЛИ ДЛЯ ВИЗНАЧЕННЯ НОРМ ПРАЦІ

	3.1. Класифікація нормативних матеріалів з праці

У відповідності із ”Рекомендаціями з нормування праці в галузях народного господарства”, схвалених Колегією Міністерства праці України (в даний час Міністерство праці і соціальної політики України) 19 квітня 1995 р., норми праці повинні визначатися за нормативними матеріалами з нормування праці, затвердженими в централізованому порядку. До нормативних матеріалів для нормування праці належать: нормативи з питань праці (нормативи часу, включаючи мікроелементи, нормативи чисельності, нормативи часу обслуговування, єдині та типові норми (часу, виробітку, обслуговування), нормативи режимів роботи устаткування. 
Нормативи праці – це розрахункові значення (розмір) витрат праці (часу) на виконання окремих елементів (комплексів) робіт, обслуговування одиниці обладнання, робочого місця, бригади, структурного підрозділу тощо, а також чисельність працівників, необхідних для виконання виробничих, управлінських функцій або обсягу робіт, прийнятого за одиницю виміру, залежно від конкретних організаційно-технічних умов та факторів виробництва [36, с. 412]. 
За сферою застосування нормативні матеріали для нормування праці розподіляються на міжгалузеві, галузеві та місцеві. Рекомендованими до застосування на підприємствах є міжгалузеві (відомчі) норми і нормативи, занесені до затвердженого Міністерством праці і соціальної політики України, відповідним міністерством (відомством) переліку норм і нормативів з питань праці. Галузеві нормативи впроваджуються при відсутності міжгалузевих матеріалів з нормування праці і затверджуються міністерством (відомством). Галузеві і місцеві нормативні матеріали можуть використовуватися тільки при відсутності на відповідні види робіт міжгалузевих нормативів, або в тому випадку, коли галузеві і місцеві нормативні матеріали є більш прогресивними, ніж міжгалузеві. Місцеві нормативні матеріали затверджуються власником підприємства або уповноваженим ним органом [36, с. 413].
Єдині норми праці розробляються на роботи, що виконуються за однаковою технологією в аналогійних умовах виробництва в одній або декількох галузях економіки та є рекомендаційними для застосування на підприємствах при нормуванні праці працівників на відповідних видах робіт. Типові норми рекомендуютьcя як еталон для підприємств, де організаційно-технічні умови виробництва ще не досягли рівня, на який розраховані ці норми [36, с. 412].
Поряд з нормами, встановленими на стабільні за організаційно-технічними умовами роботи, застосовуються тимчасові і разові норми. Тимчасові норми встановлюються на період освоєння тих чи інших робіт при відсутності затверджених нормативних матеріалів для нормування праці. Разові норми встановлюються на окремі роботи одиничного характеру (аварійні, позапланові) [36, с. 413].
Оптимальні пропорції розвитку соціальних процесів визначають соціальні нормативи. В сфері праці до соціальних нормативів належать: нормативи тривалості робочого дня, освітні і кваліфікаційні вимоги до робітника, різноманітні нормативи з оплати праці [66, с. 15].
Діюча система норм і нормативів для нормування праці повинна забезпечувати можливість розрахунку повної трудомісткості продукції за всіма елементами  виробничого процесу.

3.2. Порядок планування, фінансування і затвердження міжгалузевих та галузевих нормативних матеріалів з нормування праці

В нових економічних умовах нормативно-методичне забезпечення нормування праці передбачає централізовану розробку міжгалузевих і галузевих нормативних матеріалів і забезпечення ними підприємств за їх замовленнями.
Розроблення та перегляд міжгалузевих нормативних матеріалів з нормування праці в Україні здійснюється за перспективними програмами і річними планами науково-дослідних робіт, які розробляються Національним центром продуктивності Міністерства праці і соціальної політики України. Організація розроблення та перевірки збірників галузевих (відомчих) норм і нормативів покладається на головні нормативно-дослідні підрозділи з праці відповідних міністерств (відомств) [36, с. 418].
Фінансування робіт, що передбачається міжгалузевими програмами і річними планами науково-дослідних робіт, здійснюється за рахунок бюджетних асигнувань, що виділяються Міністерству праці і соціальної політики України на проведення науково-дослідних міжгалузевих робіт. Фінансування робіт, що передбачається галузевими програмами і річними планами науково-дослідних робіт, здійснюється за рахунок централізованих коштів міністерств, які надходять з підприємств та організацій [36, с. 418, 419].
Затвердження міжгалузевих збірників нормативного та методичного характеру щодо нормування праці здійснюється Міністерством праці і соціальної політики України. Затвердження галузевих (відомчих) нормативних матеріалів з нормування праці здійснюється в порядку, встановленому міністерствами (відомствами) самостійно. Термін дії збірників міжгалузевих і галузевих (відомчих) норм та нормативів з нормування праці залежить від характеру виробництва, технологічного процесу, виду робіт тощо, але не може перевищувати 5 років [36, с. 419]. 
Термін дії міжгалузевих (відомчих) і місцевих нормативних матеріалів для нормування праці встановлюється відповідно: Міністерством праці і соціальної політики України, міністерством (відомством), керівником підприємства. Цей термін може бути продовжений за результатами перевірки прогресивності діючих нормативних матеріалів для нормування праці.
Забезпечення галузей промисловості України збірниками міжгалузевих норм і нормативів щодо нормування праці здійснюється Національним центром продуктивності Міністерства праці і соціальної політики України. Забезпечення підприємств збірниками галузевих (відомчих) норм і нормативів праці здійснює відповідне міністерство (відомство).

Питання для самоконтролю до теми 3

1. Розкрийте сутність і призначення нормативних матеріалів з праці.
2. Приведіть класифікацію нормативних матеріалів з праці.
3. Охарактеризуйте умови використання на підприємстві галузевих нормативів з праці.
4. Охарактеризуйте умови використання на підприємстві місцевих нормативів з праці.
5. Розкрийте рекомендаційний порядок застосування міжгалузевих (відомчих) норм і нормативів з праці в сучасних умовах господарчої самостійності підприємств.
6. Розкрийте умови застосування єдиних і типових нормативів.
7. Охарактеризуйте соціальні нормативи як інструмент захисту працівників.
8. Розкрийте діючий порядок розробки, затвердження та застосування нормативних матеріалів з праці в Україні.
9. Які установи займаються проведенням нормативно-дослідних робіт та розробкою нормативних матеріалів?

Література до теми 3

1.  Арон Е.И., Калитич Г.И. Микроэлементное нормирование и проектирование труда. – К.: Техника, 1983. – 176 с.
2.  Базовая система микроэлементных нормативов времени (БСМ-1): Метод. и нормативные материалы / Всесоюз. науч. центр по орг. труда. – 2-е изд. – М.: Экономика, 1989. – 122 с.
3.  Методические вопросы создания системы норм и нормативов / Под ред. В.В. Соколова. – М.: Машиностроение, 1971. – 120 с.
4.  Нормативные материалы по нормированию труда / Госкомтруд СССР по труду и социальным вопросам. – М.: Экономика, 1987.– 54 с.
5.  Организация и нормирование труда: Учебное пособие для вузов / Адамчук В.В., Воротникова В.В., Маслова В.М. – М.: Финстатинформ, 2000. – 301 с.

Тема 4.  СИСТЕМА НОРМ ПРАЦІ

4.1. Види норм праці

	При нормуванні праці працівників найбільш часто застосовуються такі види норм праці: норми часу, норми виробітку, норми обслуговування, норми чисельності, нормовані завдання.
	Норма часу визначає розмір витрат робочого часу, встановлений для виконання одиниці роботи працівником або групою працівників (наприклад, бригадою) відповідної кваліфікації в певних організаційно-технічних умовах. 
	Норма виробітку визначає обсяг роботи (кількість одиниць продукції), який працівник чи група працівників відповідної кваліфікації повинні виконати (виготовити) за одиницю робочого часу в певних організаційно-технічних умовах. 
	Норма обслуговування визначає кількість виробничих обєктів (одиниць обладнання, робочих місць тощо), які працівник чи група працівників певної кваліфікації повинні обслужити протягом одиниці робочого часу в певних організаційно-технічних умовах. Норми обслуговування застосовуються для нормування праці працівників, зайнятих обслуговуванням устаткування, виробничої площі, робочих місць тощо. Різновидом норми обслуговування є норма управління, що визначає чисельність працівників, підпорядкованих одному керівнику.
	Норма чисельності визначає чисельність робітників певного професійно-кваліфікаційного складу, необхідну для виконання конкретних виробничих, управлінських функцій або обсягів робіт. За нормативами чисельності визначаються також витрати праці за професіями, спеціальностями, групами або видами робіт, окремими функціями, в цілому по підприємству або цеху, структурному підрозділу.
	Нормоване завдання визначає обсяг роботи, який працівник або група працівників повинні виконати за робочу зміну, робочий місяць (відповідно змінне та місячне нормоване завдання) або за іншу одиницю робочого часу на погодинно оплачуваних роботах [36, с. 411-412].
	Норми праці встановлюються на окрему операцію (операційна норма) або взаємозвязану групу операцій, комплекс робіт (укрупнена, комплексна норма). Ступінь диференціації норм праці визначається типом виробництва, його масштабом, особливостями організації трудового процесу.

	4.2. Комплексний характер обгрунтування норм праці

	Рівень нормування праці в значній мірі залежить від ступеня обґрунтованості застосовуваних трудових норм. До недавнього часу в нормуванні праці найбільша увага приділялася обґрунтуванню норм за технічними чинниками, до яких насамперед належать: параметри технологічного процесу, інструменту, пристроїв, технічні вимоги до якості продукції, характеристики системи обслуговування обладнання і робочих місць. У відповідності із сучасним підходом до нормування праці як економічної і соціальної категорії, обґрунтування норм праці має носити комплексний характер і проводитись з обліком як внутрішніх параметрів виробництва (а саме, технічних, економічних, психофізіологічних, соціальних чинників), так і зовнішніх чинників (маркетингове, ринкове обгрунтування).
До економічних чинників належать характеристики обсягу продукції, витрат ресурсів, показники продуктивності, умови на ринках продукції і ресурсів, можливості розширення виробництва, отримання кредитів, ставки податків тощо.
	До психофізіологічних чинників належать показники, які характеризують вплив трудового процесу на працівників: витрати їх енергії, ступінь стомлюваності тощо.
	До соціальних чинників належать зміст праці, її різноманітність, наявність творчих елементів, характер взаємовідносин в трудових колективах тощо [23, с.150].
	Маркетингове (ринкове) обгрунтування норм праці передбачає всебічну, системну оцінку варіантів нормативних значень з метою пристосування внутрішніх чинників виробництва до динаміки зовнішнього середовища (з урахуванням обсягу попиту на виробляєму продукцію).

Питання для самоконтролю до теми 4

1. Охарактеризуйте норми праці, що найбільш часто застосовуються на виробничих підприємствах.
2. Дайте характеристику норм праці за ступенем їх деталізації.
3. Охарактеризуйте норми праці за сферою поширення.
4. Розкрийте особливості технічного обґрунтування норм праці.
5. Розкрийте особливості обґрунтування норм праці з обліком економічних чинників.
6. Розкрийте особливості обґрунтування норм праці з обліком психофізіологічних чинників.
7. Розкрийте особливості обґрунтування норм праці з обліком соціальних чинників.
8. В чому полягає принцип комплексного обґрунтування норм праці?

Література до теми 4

1.  Абрамов В.М., Данюк В.М., Гриненко А.М. та ін. Нормування праці: Підручник / За ред. В.М. Данюка і В.М. Абрамова. – К.: Техніка, 1995.  – 204 с.
2.  Кузнецова Н.В. Социально-экономическая природа норм труда и основные направления их совершенствования. – Владивосток: Изд-во Дальневосточного университета, 1989. – 160 с.
3  Методические вопросы создания системы норм и нормативов / Под ред. В.В. Соколова. – М.: Машиностроение, 1971. – 120 с.
4. Развитие системы организации, нормирования и оплаты труда / Под ред. Никитина П.И. и др. – Минск.: Беларусский государственный университет, 1990. – 235 с.
5.  Экономика труда и социально-трудовые отношения / Под ред. Г.Г. Меликьяна, Р.П. Колосовой. – М.: Изд-во МГУ, 1996. – 623 с.

Тема  5. МЕТОДИ НОРМУВАННЯ І СПОСОБИ ВСТАНОВЛЕННЯ НОРМ ПРАЦІ

	5.1. Методи нормування праці

Метод нормування можна охарактеризувати як методичний підхід до встановлення норм праці визначеним способом. Спосіб встановлення норм праці – це визначена послідовність встановлення норм праці.
В практиці нормування праці знайшли застосування досвідно-статистичні та аналітичні методи нормування.
Досвідно-статистичні методи передбачають визначення норм праці на основі особистого досвіду інженера з нормування праці або статистичних даних про фактичні витрати часу на виконання аналогійних робіт в попередньому періоді. Норми праці, встановлені досвідно-статистичними методами, не можна вважати науковими, оскільки вони розробляються без аналізу фактичних умов праці та не забезпечують ефективне використання виробничих ресурсів. 
	Аналітичні методи нормування праці полягають у вивченні та аналізі прийомів і способів виконання робіт, оптимізації організаційно-технічних умов на робочому місці, виявленні резервів скорочення витрат робочого часу, проектуванні раціонального трудового процесу. 
Розрізняють два способи встановлення норм аналітичним методом: аналітично-дослідницький і аналітично-розрахунковий, різниця між якими полягає в характері визначення витрат часу. При аналітично-дослідницькому способі витрати часу на операцію визначаються на основі виміру їх шляхом проведення спостережень безпосередньо на робочих місцях. При аналітично-розрахунковому способі витрати часу розраховуються за нормативами режимів роботи обладнання і нормативів з праці (нормативів часу, включаючи мікроелементні нормативи, нормативів часу обслуговування, нормативів чисельності) [56, с.48]. В практиці нормування зустрічаються випадки одночасного використання аналітично-дослідницького і аналітично-розрахункового способів встановлення норм праці, коли одні елементи норми встановлюються за допомогою нормативів, а інші – на основі конкретних вимірювань.
В ”Рекомендаціях з нормування праці в галузях народного господарства”, схвалених Колегією Міністерства праці України 19 квітня 1995 р. відзначається, що праця працівників повинна нормуватися в основному за технічно обгрунтованими нормами праці. Технічно обгрунтованими є норми, встановлені аналітичним методом нормування. Такі норми відповідають досягнутому рівню техніки, технології, організації виробництва, й сприяють підвищенню продуктивності праці та зменшенню трудомісткості виготовлення продукції.

	5.2. Нормування праці різних категорій працівників

	При нормуванні праці окремих категорій працівників застосовуються різноманітні види норм праці.
	Головна задача нормування праці основних робітників полягає в установленні такого обсягу робіт або зони обслуговування, які забезпечують оптимальну зайнятість робітників з урахуванням вимог до якості продукції і техніці безпеки робіт. Виходячи із поставленої задачі, для основних робітників встановлюються норми часу, норми виробітку, норми обслуговування, норми чисельності, нормовані завдання.
	Встановлення норм праці допоміжним робітникам є доцільним в тих випадках, коли виконувані ними роботи регламентовані за складом і змістом, та можуть бути виміряні в кількісних одиницях.
	При переході від індивідуальної до бригадної форми організації праці виникає необхідність розрахунку комплексних норм виробітку (часу). Такі норми визначають частину трудових витрат за кожним окремим процесом, виконуваним членами бригади, в кінцевому результаті роботи бригади [51, с. 154].
	Одним з основних завдань нормування праці службовців є обґрунтування їхньої чисельності з метою запобігання виникненню вузьких місць в управлінській та інженерній роботі. В практиці нормування праці службовців найбільше застосування знайшли норми чисельності та норми підлеглості.

Питання для самоконтролю до теми 5

1. Розкрийте зміст поняття ”технічно обгрунтовані” норми праці.
2. За допомогою якого методу нормування встановлюються технічно обгрунтовані норми праці?
3. В чому полягає сутність аналітичного методу встановлення норм праці?
4. Охарактеризуйте різновиди аналітичного методу встановлення норм праці: аналітично-дослідний і аналітично-розрахунковий.
5. Розкрийте особливості нормування праці різних категорій працівників. 
6 Назвіть види норм і нормативів, що застосовуються для нормування праці основних робітників.
7. Які основні завдання нормування праці службовців?
8. В чому полягають особливості нормування праці в бригадах?

Література до теми 5

1.  Абрамов В.М., Данюк В.М., Гриненко А.М. та ін. Нормування праці: Підручник / За ред. В.М. Данюка і В.М. Абрамова. – К.: Техніка, 1995.  – 204 с.
2.  Довба А.С., Винокуров В.С., Хрипливец Н.Р. Нормирование труда рабочего. – М.: Знание, 1981. – 96 с.
3.  Методические основы нормирования труда рабочих в народном хозяйстве. – М.: Экономика, 1987. – 225 с.
4.  Нормативы времени на разработку нормативних материалов по труду / Центральное бюро нормативов по труду; Гос. ком. СССР по труду и соц. вопросам. – М.: Экономика, 1990. – 30 с.
5.  Нормирование труда в промышленности: Учебно-методическое пособие для системы повышения квалификации руководящих работников и специалистов промышленности / Редкол.: С.С. Новожилов (гл.ред.) и др. – М.: Экономика, 1982. – 296 с.

Тема 6 НОРМАТИВНО-ЗАКОНОДАВЧЕ РЕГУЛЮВАННЯ НОРМУВАННЯ ПРАЦІ В УКРАЇНІ

6.1. Державне регулювання нормування праці в Україні 
в сучасних умовах

Законодавче регулювання процесів нормування праці в сучасних умовах господарювання пов’язане з підвищенням значення нормування праці в рішенні економічних і соціальних завдань, а також з необхідністю перегляду і заміни існуючих норм праці більш прогресивними під впливом удосконалення технології, впровадження нової техніки та методів організації праці. Тому законодавчі акти уряду, присвячені регулюванню нормування праці, спрямовані на поліпшення стану та організації нормування у відповідних галузях економіки, а також на активізацію роботи з нормування праці на підприємстві. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 1995 р. “Про заходи поліпшення нормування праці в народному господарстві” приписується міністерствам, відомствам, іншим органам державної влади розробити та здійснити заходи щодо поліпшення нормування праці у відповідних галузях національного господарства і щорічно (до 1 серпня) інформувати Міністерство праці і соціальної політики України про стан нормування праці на державних підприємствах, в установах і організаціях [36, с.409]. 
19 квітня 1995 р. Колегія Міністерства праці України (у даний час Міністерство праці і соціальної політики України) схвалила Рекомендації з нормування праці в галузях народного господарства України, які містять методичні основи організації нормування праці, організацію роботи міністерства щодо удосконалення нормування праці, організацію роботи на підприємстві з нормування праці, порядок планування, фінансування і затвердження міжгалузевих та галузевих нормативних матеріалів з нормування праці [36, с. 411-419]. 
Основні питання нормування праці в Україні регулюються окремим розділом (глава VІ) Кодексу законів про працю (КЗпП)України. За період незалежності України в цей розділ двічі вносилися зміни. Законом України від 5 червня 1995 р. із КЗпП України виключена ст. 93, яка визначала порядок вирішення розбіжностей, що виникали при встановленні і перегляді деяких норм праці. 7 липня 1995 р. наказом Міністерства статистики України № 172 (нині Державний комітет статистики України) затверджена Інструкція про складання підприємствами звіту „Про виконання норм виробітку і стан нормування праці” за формою № 4-ПВ.
Органом функціонального управління в сфері нормування праці сьогодні виступає Міністерство праці і соціальної політики України, створене згідно Указу Президента України від 25 липня 1997 р. “Про створення Міністерства праці і соціальної політики України”. В складі Міністерства праці і соціальної політики України створено Національний центр продуктивності праці, в задачі якого входить упорядкування всієї сукупності матеріалів з нормування праці. Право міністерства брати участь в реалізації державної політики в сфері нормування праці і його удосконалення означає і можливість видання підзаконних нормативних актів з названих питань. 28 грудня 2000 р. Міністерство праці і соціальної політики України видало наказ “Про заходи поліпшення нормування праці”, в якому приписано міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, в сфері управління яких є підприємства і організації державної та комунальної форм власності, здійснити заходи щодо підвищення ефективності роботи головних організацій з розроблення нормативних і методичних матеріалів з нормування праці, передбачати в контрактах з керівниками державних (комунальних) підприємств, акціонерних товариств із частиною державного майна їхню відповідальність перед власником чи уповноваженим ним органом за стан нормування праці на підприємстві. В наказі відзначається, що підприємства і організації недержавних форм власності мають вести первинний облік виконання норм праці та передбачати в колективних договорах зобов’язання щодо поліпшення стану нормування праці робітників [35, с.219].
Проведений огляд діючих нормативних і правових актів щодо нормування праці, постанов Кабінету Міністрів України, Міністерства праці і соціальної політики України  свідчить про демократичність підходу до питань нормування праці з боку держави. З переходом до ринкових відносин вітчизняним підприємствам була надана господарча самостійність в вирішенні питань організації і нормування праці. За державою залишається функція законодавчого регулювання питань  нормування праці, а також тарифне нормування, включаючи складання кваліфікаційних довідників, переліків професій (посад), класифікаторів та інших документів. 

6.2. Роль держави в покращенні стану нормування праці

Рекомендаційний характер основних правових документів з нормування праці та відсутність в сучасних умовах адекватної системи контролю виконання правових норм і відповідальності за їх невиконання, або неналежне виконання, в багатьох випадках перешкоджає спробам уряду покращити загальний стан нормування праці в країні. В зв’язку з вищезазначеним було б доцільно розширити функції держави в вирішенні питань управління нормуванням праці, визначення єдиних принципів нормування праці, централізованої розробки міжгалузевих і галузевих норм і нормативів витрат праці, загальних вимог соціального захисту найманих робітників при підвищенні напруженості норм, вивченні та пропаганді вітчизняного і зарубіжного досвіду в сфері нормування праці; забезпеченні підготовки та перепідготовки кадрів з праці. Особливе значення така робота повинна мати для державних і муніципальних підприємств, що фінансуються з бюджетів різних рівнів. Для них варто було б зберегти обов'язковість застосування міжгалузевих і галузевих нормативів витрат праці, розроблених у централізованому порядку та забезпечуючих економічну, організаційно-технічну, соціальну і психофізіологічну обґрунтованість розрахованих на їхній основі норм праці. 
В нових економічних умовах законодавство повинно не тільки приписувати роботодавцю обов’язковість установлення норм праці, але і вказувати критерії їхньої обгрунтованості, якими роботодавець повинен керуватися. Іншими словами, призначення трудового законодавства – сприяти появі і використанню прогресивних норм праці, в яких зацікавлені як робітник, так і роботодавець. 

Питання для самоконтролю до теми 6

1. Назвіть організації і установи, що мають право брати участь у реалізації державної політики в сфері нормування праці.
2. Назвіть права і завдання Міністерства праці і соціальної політики України в вирішенні питань нормування праці.
3. Назвіть задачі Національного центру продуктивності в сфері нормування праці.
4. Висловіть свою думку про необхідність розширення функцій держави в управлінні нормуванням праці.
5. Розкрийте зміст постанови Кабінету Міністрів України „Про заходи поліпшення нормування праці в народному господарстві” (1995 р.).
6. Розкрийте порядок регулювання питань нормування праці КЗпП України.
7. Розкрийте зміст наказу Міністерства праці і соціальної політики України „Про заходи поліпшення нормування праці” (2000 р.).

Література до теми 6

1.   Законодавство України про працю: Збірник нормативно-правових актів.– Харків: ТОВ „Одісей”, 2003. – 696 с.
2.   Законодательство о труде и заработной плате: Сб. норм. док-тов. – Харьков: Консультант, 2000. – 63 с.
3.  Кодекс законов о труде Украины: тематическая подборка норм. док-тов. – К.: Универсал-Бизнес, 2001. – 64 с.
4.  Кодекс законів про працю Української РСР: Офіц. текст зі змінами і доп. за станом на 1 червня 1989 р. / Міністерство юстиції УРСР. – К.: Політвидавництво України, 1989. – 169 с.
5.   Нормативные материалы по нормированию труда / Госкомтруд СССР и соц. вопр. – М.: Экономика, 1987. – 54 с.
6.  Трудовое право Украины (Сб. действующего законодательства за 1987-1993 гг.). – К.: Юридическая компания Бест и Ко, 2000. – 116 с.

Тема 7. ОРГАНІЗАЦІЯ НОРМУВАННЯ ПРАЦІ В УКРАЇНІ В ПЕРІОД ПЕРЕХОДУ ДО РИНКОВИХ ВІДНОСИН

7.1. Організація нормування праці на державному та галузевому рівнях

На сучасному етапі розвитку ринкових відносин кожний орган управління несе певну відповідальність за стан нормування праці. 
Головна роль в організації роботи з нормування праці належить Міністерству праці і соціальної політики України та створеному в його складі Національному центру продуктивності праці. Міністерство, відповідно до положення “Про Міністерство праці і соціальної політики”, затвердженого Указом Президента України від 30 липня 2000 р., може брати участь в реалізації державної політики в сфері нормування праці. В підпункті 11 пункту 4 цього положення серед головних задач Мінпраці називає розробку і здійснення заходів, що мають мету удосконалення нормування праці, розробку і затвердження міжгалузевих норм праці [76, с.380]. 
Організацію роботи з нормування праці в відповідній галузі промисловості здійснює міністерство (наприклад, в вугільній промисловості – Мінвуглепром України, в машинобудуванні – Мінмашпром України). Міністерство забезпечує виконання та правильне застосування чинного законодавства з нормування праці на підпорядкованих підприємствах; організовує розроблення галузевих норм і нормативів з праці та визначає перелік указаних норм і нормативів, рекомендованих для застосування на підвідомчих підприємствах; визначає в галузі головні організації, відповідальні за розроблення нормативних документів з питань нормування праці та забезпечення ними підвідомчих підприємств і організацій.
З метою статистичного опрацювання інформації про стан нормування праці підприємства і організації відповідної галузі промисловості складають звіт за формою №4-ПВ „Про виконання норм виробітку і стан нормування праці”, затвердженою наказом Міністерства статистики України від 07.07.95 р. №172. 
Організація нормування праці в Україні схематично зображена на рис. 2.2.

Законодавче регулювання питань нормування праці

Організація розробки міжгалузевих нормативів, визначення єдиного порядку встановлення і перегляду норм праці

Статистичний облік виконання норм праці

Організація нормативно-дослідних робіт

Розробка і затвердження галузевих норм і нормативів з праці

Контроль за станом нормування праці в галузі. Здійснення заходів щодо покращення нормування праці

Підприємство, організація

Встановлення норм праці на основі міжгалузевих та галузевих нормативів

Перегляд і заміна діючих норм праці більш прогресивними

Звітність про стан нормування праці

Прийняття взаємних зобов’язань адміністрації і працівників щодо покращення стану нормування праці

Державний комітет статистики України

Кабінет Міністрів України, Міністерство праці і соціальної політики України

Міністерство праці і соціальної політики України

Міністерства, відомства

	Рис.2.2. Організація нормування праці в Україні в сучасних умовах
7.2. Організація нормування праці на підприємстві

Зміст основних робіт з нормування праці на підприємстві наведений на рис. 2.3.

Аналіз виробничого процесу

Вибір оптимального варіанту технології і 
організації праці

Проектування режимів роботи обладнання, 
прийомів і методів праці

Розрахунок норм відповідно до особливостей технологічних  і трудових процесів

Впровадження і коригування норм за мірою зміни 
організаційно-технічних умов

Рис. 2.3. Зміст робіт з нормування праці на підприємстві

Робота з нормування праці здійснюється на підприємстві відділом праці і заробітної плати і його структурними підрозділами. В залежності від масштабів підприємства й обсягу робіт з нормування праці, обумовленого складом працюючих, формами організації виробництва і праці, складністю продукції, що випускається, служби нормування праці являють собою самостійні спеціалізовані відділи, бюро, або групу виконавців, які знаходяться в безпосередньому підпорядкуванні керівника підприємства.
Перед службою нормування праці на підприємстві ставляться наступні завдання:
встановлення науково обґрунтованих норм праці; 
перевірка якості діючих норм;
організація своєчасного перегляду і заміни діючих норм праці більш прогресивними;
розробка заходів щодо удосконалення нормування праці. 
На підприємствах можуть функціонувати наступні організаційні структури управління нормуванням праці: централізована, децентралізована і змішана. Централізованою називають таку структуру, коли управління нормуванням та відповідальність за якість норм сконцентровані в єдиному центрі (відділі, бюро, лабораторії, групі) підприємства. Децентралізована структура управління нормуванням передбачає наявність кількох автономних центрів з питань нормування праці.
Питання організації нормування праці на підприємствах регулюються колективними договорами та галузевою угодою. В галузевій угоді регламентуються процедури впровадження нових і заміни діючих норм праці. Колективний договір конкретизує галузеву угоду і виступає важливою формою регулювання соціально-трудових відносин на підприємстві. Стосовно питань нормування праці в колективному договорі слід визначати зобов'язання роботодавця і найманих робітників по підвищенню ефективності виробництва і праці, види робіт, по яким передбачається удосконалення умов виробництва, введення нових і заміна діючих норм, категорії персоналу, для яких використовуються знижені норми; зазначати конкретні переліки нормативних матеріалів для нормування праці, обов'язкових при встановленні норм праці на підприємстві (в організації); установлювати порядок нормування праці в період освоєння виробництва, розміри понижуючих коефіцієнтів і терміни їх введення. З метою ефективного використання трудового потенціалу і соціального захисту працівників в частині збереження здоров'я і працездатності в колективному договорі варто також обумовлювати оптимальний темп роботи, який би враховувався при встановленні усіх видів норм витрат праці в підрозділах організації. Регулювання питань нормування праці галузевою угодою і колективними договорами забезпечує захист інтересів сторін (роботодавця і найманих робітників) та сприяє безконфліктному вирішенню виникаючих розбіжностей.
Статистичний звіт „Про виконання норм виробітку і стан нормування праці” за формою № 4-ПВ складається підприємствами щорічно на основі первинних документів (наряду, рапорту про виробіток, табеля), за якими в виробничих підрозділах провадиться облік виконання норм виробітку і відпрацьованого часу. 

Питання для самоконтролю до теми 7

1. Назвіть організації і установи, в функції яких входить регулювання питань нормування праці.
2. Назвіть функції галузевих міністерств і відомств в управлінні нормуванням праці.
3. Розкрийте роль галузевих установ в вирішенні питань покращення загального стану нормування праці.
4. Охарактеризуйте зміст робіт з нормування праці на підприємстві.
5. Розкрийте структуру управління нормуванням праці на підприємстві.
6. Назвіть види організаційних форм служб нормування праці на підприємстві.
7. Охарактеризуйте централізовану форму служби нормування праці.
8. Охарактеризуйте децентралізовану форму служби нормування праці.
9. Охарактеризуйте функції і завдання відділу праці і заробітної плати.
10. Яка роль колективного договору в організації нормування праці?

Література до теми 7

1.  Мучник И.Б., Ослон А.А., Соловьёв Ю.Н. Совершенствование организации и нормирования труда в отрасли. – М.: Экономика, 1980. – 48 с.
2.  Новожилов С.С. Нормирование труда в промышленности. – М.: Экономика, 1982. – 295 с.
3.  Организация и нормирование труда: Учебное пособие для вузов / Адамчук В.В., Воротникова В.В., Маслова В.М. – М.: Финстатинформ, 2000. – 301 с.
4.  Тарасович В.И. Совершенствование нормирования труда на предприятиях. – Минск: Беларусь, 1983. – 180 с.

Тема 8. ОЦІНКА  СТАНУ НОРМУВАННЯ ПРАЦІ  НА ПІДПРИЄМСТВАХ РІЗНОМАНІТНИХ ФОРМ ВЛАСНОСТІ    В    СУЧАСНИХ    УМОВАХ ГОСПОДАРЮВАННЯ

8.1. Напрямки аналізу стану нормування праці на підприємстві

Важливим аспектом управління нормуванням виступає оцінка діючої системи нормування праці. Вивчення стану нормування праці на підприємстві – необхідна умова для подальшої розробки заходів щодо його удосконалення. Проведення аналізу нормування праці передбачає систематичний контроль за станом нормування праці на підприємстві (оцінка організації роботи з нормування праці, сукупності діючих норм праці, перевірка якості норм за окремими підрозділами підприємства і групами працівників, аналіз рівня охоплення робітників нормуванням, встановлення ступеня напруженості норм праці, аналіз нормативних матеріалів для нормування праці) і реалізацію на цій основі заходів, спрямованих на його покращення.
В загальному вигляді основними напрямками аналізу організації роботи з нормування праці на підприємстві можуть бути такі: вивчення раціональності існуючої структури служби нормування праці; оцінка кількісного складу кадрів служби нормування праці; оцінка якісного (професійно-кваліфікаційного) складу кадрів служби нормування праці; надання рекомендацій для прийняття рішень щодо підвищення ефективності організації роботи з нормування праці.
Якість діючих норм багато в чому визначається прогресивністю застосовуваних на підприємстві нормативно-методичних матеріалів з питань нормування праці. Тому під час вивчення стану організації нормування праці необхідно оцінювати не тільки забезпеченість підприємств нормативно-методичними матеріалами з нормування праці, але і їхню якість. Забезпеченість підприємства прогресивними нормативно-методичними матеріалами для нормування праці підвищує якість нормативної роботи, сприяє удосконаленню організації виробництва, поширенню і впровадженню передового досвіду, росту продуктивності праці.
Під час висвітлення питань організації роботи з нормування праці необхідно спиратись на законодавчі положення, нормативно-правові документи та акти вищестоящої організації щодо регулювання питань організації нормування на підприємствах і організаціях відповідної галузі промисловості.

8.2. Оцінка професійно-кваліфікаційної структури кадрового складу служб з нормування праці

Важливою умовою покращення ефективності виробництва є професійна робота в цьому напрямку служб з нормування праці. Для цього службі з нормування праці на підприємстві необхідно встановлювати науково обґрунтовані норми праці, перевіряти якість діючих норм, організовувати своєчасний перегляд і заміну діючих норм праці більш прогресивними, розробляти заходи щодо удосконалення нормування праці. Ступінь вирішення зазначених завдань прямо залежить від стану професійно-кваліфікаційної структури кадрового складу служби нормування праці.
З метою аналізу професійно-кваліфікаційної структури кадрів служб нормування праці необхідно визначити питому вагу працівників, що мають вищу та середньо-спеціальну освіту, яка відповідає займаній посаді та профілю виробництва, та працівників, що мають  вищу та середньо-спеціальну освіту, але не мають спеціальної підготовки в галузі нормування праці. Найбільш кваліфікованими в питаннях нормування є працівники із спеціальною підготовкою з нормування, навіть якщо стаж їхньої роботи не перевищує одного року. Працівникам без спеціальної підготовки для отримання практичних навичок в нормуванні праці необхідний значно триваліший стаж роботи в сфері нормування – як правило, більше трьох років.
Для ефективного функціонування системи нормування праці на підприємстві необхідним є проведення регулярної підготовки і перепідготовки, періодичного підвищення кваліфікації працівників служб нормування праці.
Таким чином, ефективність роботи з нормування праці на підприємстві багато в чому залежить від досвіду роботи, рівня професійних знань і спеціальних навичок працівників служб нормування праці, що визначаються стажем їхньої роботи та наявністю спеціальної підготовки в області нормування.

8.3. Аудит стану нормування праці 

Аудит є обов’язковою частиною функціонування ринкової економіки. Його метою виступає виявлення негативних явищ у виробничій і фінансово-господарській діяльності суб’єктів господарювання, їх усунення та запобігання в майбутньому. На відміну від інших форм господарського контролю, аудит є підприємницькою незалежною діяльністю, яка здійснюється на добровільних засадах на підставі договору між клієнтом і аудитором (аудиторською фірмою). Результати аудиту оформлюються аудиторським звітом або аудиторським висновком. Висновки аудитора є виваженим і обґрунтованим доказом, наприклад, під час вирішення трудових конфліктів і спорів.
В недалекому минулому потреба в такого роду перевірках стану нормування праці в нашій країні не відчувалася, оскільки нормування праці розглядалося лише як метод визначення суспільно-необхідних витрат праці для виконання планових завдань по випуску продукції. Норми праці застосовувалися формально, без урахування інтересів і цілей працівників, без елементів творчості, що негативно впливало на підвищення продуктивності праці і в цілому на ефективність господарської діяльності. В сучасних умовах система нормування праці вимагає значної перебудови, особливо в частині впливу ринкового механізму господарювання, його інтеграції в систему міжнародних економічних відносин, науково-технічного процесу, роздержавлення власності та приватизації майна, змін у соціально-трудовій сфері. Учасники цих процесів потребують достовірної та неупередженої інформації щодо організації виробничого і трудового  процесів, рівня виробничих витрат, змістовності трудової діяльності, її привабливості для працівників, що забезпечується проведенням аудиторської перевірки та наданням аудиторського висновку. 
Результати аудиторської перевірки дозволять зробити висновки про те, що слід змінити і які прийняти рішення для покращення стану нормування праці в масштабі економіки країни, регіону, підприємств і організацій різноманітних форм власності. Господарча самостійність останніх передбачає необхідність обирати види норм праці для організації виробництва і оплати праці, вирішувати питання формування і функціонування нормативної бази з праці, визначати порядок розробки і впровадження нових нормативних матеріалів, перегляду і заміни застарілих норм праці. Серед основних напрямів аудиту нормування праці, насамперед, необхідно виділити практичну допомогу керівництву підприємств і організацій в вирішенні зазначених питань, удосконаленні системи нормування праці, забезпеченні взаємозв’язку нормування і оплати праці, оптимізацію чисельності і професійно-кваліфікаційного складу персоналу, своєчасне коригування вимог до нього, виходячи із внутрішніх і зовнішніх факторів розвитку виробництва, розробку рекомендацій щодо упорядкування і регламентації трудової діяльності людини, найбільш повне об’єднання інтересів персоналу з інтересами і цілями підприємства, використання зарубіжного і вітчизняного досвіду в частині організації, нормування і оплати праці. 
В своєму арсеналі аудит нормування праці має теорію і практику зарубіжного аудиту, а також вітчизняну методику проведення управлінського аудиту використання трудових ресурсів, яка включає п’ять взаємозалежних етапів:
1. Організаційний чи етап підготовки і укладання договору на надання аудиторських послуг;
2. Організаційно-методичний етап чи переддослідницький, тобто збирання і систематизації джерел інформації;
3. Дослідницький чи етап аналітичного опрацювання й узагальнення оціночних результатів перевірки;
4. Етап складання звіту про здійснення аудиторських процедур і підписання аудиторського висновку;
5. Етап контролю за виконанням рекомендацій аудитора, виданих за підсумками перевірки.
Аудит нормування праці виступає складовою частиною загальної системи управління персоналом, особливо в частині здійснення прогнозування та планування кадрів, організації оцінки (атестації) кадрів, розроблення заходів щодо підвищення кваліфікації кадрів і їхньої перепідготовки, виміру результатів праці, контролю витрат на утримання персоналу. В деяких випадках від аудитора може знадобитись допомога в вивченні і реорганізації системи заробітної плати. Аналіз цієї проблеми може вказати на слабкий зв’язок між оплатою і реальними результатами діяльності працівників. Дослідницький характер аудиторської діяльності дає змогу переглянути сформовану на багатьох вітчизняних підприємствах і організаціях практику використання нормування праці як інструмента регулювання заробітної плати, яка дозволяє підтримувати середній заробіток на визначеному рівні, штучно компенсувати робітникам середзмінні простої і втрати робочого часу через недоліки в організації праці, непогодженості в плануванні і матеріально-технічному постачанні. Зазначене негативно відбивається на підвищенні продуктивності праці, оскільки однакові умови оплати не сприяють зацікавленості працівників в кінцевих результатах праці. Крім того, значення аудиту нормування праці полягає в вирішенні проблем підвищення задоволеності працею шляхом збільшення змістовності праці, мінімізації стомлюваності, створенні умов для гуманізації праці, а не тільки в збільшенні її продуктивності.
Національне законодавство обмежує рамки аудиту загальною, банківською, страховою та інвестиційною сферами діяльності. Внесення відповідних доповнень і коригувань в Закон України ”Про аудиторську діяльність” (1993 р.), або прийняття відносно самостійного закону про управлінський аудит, який би враховував специфіку нового виду аудиторських послуг, мають створити передумови для застосування в практиці вітчизняних підприємств аудиту нормування праці в рамках управлінського аудиту використання трудових ресурсів.
Розширення сфери аудиторської діяльності і організація проведення аудиту нормування праці створять умови для підвищення прибутковості виробництва за рахунок скорочення витрат, сприятимуть зниженню плинності кадрів, вирішенню трудових конфліктів.

Питання для самоконтролю до теми 8

1. Розкрийте цілі аналізу стану нормування праці на підприємстві в сучасних умовах.
2. Охарактеризуйте основні напрямки проведення аналізу стану нормування праці на підприємстві.
3. Розкрийте порядок проведення аналізу організаційної структури служби нормування праці на підприємстві.
4. Розкрийте порядок проведення аналізу професійно-кваліфікаційної структури і складу працівників служби нормування праці.
5. Назвіть форми первинного обліку виконання норм праці.
6. Яка періодичність подання підприємством звіту за формою №4-ПВ „Про виконання норм виробітку і стан нормування праці”?
7. Розкрийте порядок проведення контролю за використанням нормативних матеріалів з праці.
8. Назвіть характерні особливості аудиту, що відрізняють його від інших форм господарського контролю.
9. Охарактеризуйте етапи аудиторської перевірки стану нормування праці на підприємстві.
10. Сформулюйте мету аудиту стану нормування праці.

Література до теми 8

1. Анализ состояния нормирования труда и повышение его уровня на предприятиях и в отраслях народного хозяйства: Методические рекомендации. – М.: НИИ труда, 1985. – 64 с.
2. Анализ трудовых показателей: Учебное пособие для вузов / А.В. Никитин, Н.А. Кольцов, И.А. Самарина и др.; Под ред. П.Ф. Петроченко. – 2-е изд., перераб. – М.: Экономика, 1989. – 288 с.
3. Аудит и контроллинг персонала: Учебное пособие / Ю.Г. Одегов, Т.В. Никонова. – М.: Экзамен, 2002. – 448 с.
4. Дзюба С.Г. Экономика труда и социально-трудовые отношения: Учебное пособие. – Донецк: ТОВ “Юго-Восток, Лтд”, 2003. – 552 с.
5. Методические рекомендации по анализу качества норм. – М.: НИИ труда, 1969. – 85 с.

Тема 9. ЗАРУБІЖНИЙ ДОСВІД НОРМУВАННЯ ПРАЦІ

9.1. Роль та значення нормування праці в зарубіжній практиці

Досвід зарубіжних країн свідчить, що з переходом до ринкової економіки підвищуються вимоги до нормування праці і розширюється сфера його використання. Нормування праці в зарубіжній практиці розглядається в якості найважливішої складової функції управління підприємством, тісно пов’язаною з усіма сферами його діяльності: виробничою, технічною, організаційною, фінансово-економічною, соціальною. Спільне дослідження, проведене в другій половині 1980-х рр. Європейською асоціацією продуктивності, показало, що підприємці провідних країн (США, Великобританії, Швеції, Японії, Італії та ін.) не тільки не знижують вимоги до нормування праці, а й розширюють сферу його застосування і підвищують якість чинних норм праці. Так, у США, за вибірковими даними, нормування праці здійснюється на всіх обстежених підприємствах машинобудування, на 88 % підприємствах харчової, 93 % - текстильної, 85 % - хімічної промисловості [38, с.47]. 
Новою тенденцією організації нормування праці за кордоном є посилення значення координаційної діяльності центральної служби нормування праці в рамках усієї фірми. Це зв'язано з необхідністю встановлення рівнонапружених норм на ті самі види робіт (функцій) і створення єдиної нормативно-інформаційної бази, що дозволяє ефективно вирішувати весь комплекс виробничих, технічних і соціальних питань в рамках фірми. Координація робіт в галузі нормування праці передбачає розробку стандартних форм звітності та документації з урахуванням існуючої класифікації норм трудових витрат. Багато уваги приділяється чіткому визначенню самої норми часу та її складових, в зв’язку з чим на національному і галузевому рівнях розробляються спеціальні довідники, які містять термінологічне тлумачення відповідних понять, методичні уніфікації [30, с.84]. Питання управління нормуванням праці на зарубіжних підприємствах звичайно обумовлюються в колективних угодах між працівниками і підприємцями. В них, зокрема, передбачаються: особливі правила, що забезпечують справедливість використання норм; гарантії мінімальної заробітної плати; право робітників брати участь в розробці норм; умови, що регламентують порядок використання і перегляду норм праці. Більшість підприємств переглядають норми досить часто (через 6 -12 місяців) навіть при проведенні незначних організаційно-технічних заходів по удосконаленню виробничого і трудового процесів [30, с.85]. Практичну допомогу фірмам в цій роботі надають приватні консультативні центри, асоціації. Такі центри професійно займаються питаннями нормування праці, надають програмне забезпечення із використанням сучасних засобів обчислювальної техніки. Це забезпечує постійне підтримання прогресивності норм та зниження рівня напруженості праці.
Визнання ролі нормування праці в діяльності зарубіжних підприємств привело до зміни його організації. Це виразилося в розробці і впровадженні спеціальних програм нормування праці (”Work measurement programms”). Раніше такого роду програми самостійного характеру не носили, а були лише частиною так званих програм продуктивності. Програми нормування праці засновані на системному підході і являють собою взаємопов'язані заходи, спрямовані на максимальне використання трудового потенціалу шляхом розширення сфери нормування праці, забезпечення високої якості розроблюваних норм і нормативів, підтримки їх на встановленому рівні, навчання робітників та службовців найбільш раціональним прийомам і методам праці, формування висококваліфікованих кадрів фахівців-нормувальників. Процес розробки і впровадження програм нормування праці включає наступні етапи, представлені на рис. 2.4.
Першим і найбільш важливим кроком при розробці програм нормування праці за рубежем є фінансово-економічне обґрунтування необхідності нормування праці на підприємстві. На підставі вивчення виробничого процесу, існуючих трудових операцій, можливості їхнього удосконалення і ретельної оцінки наявних систем нормування праці визначається економія від впровадження більш прогресивних норм і нормативів, яка співвідноситься з витратами на розробку і впровадження нової системи нормування. Основний показник при цьому – розмір прибутку на одиницю витрат [88, с. 70,71].

Планування проведення робіт з розробки і впровадження програми нормування праці

Виділення категорій працівників, праця яких 
підлягає нормуванню

Координація робіт з нормування праці в рамках 
усього підприємства

Вибір методів нормування, найбільш придатних для тих чи інших категорій працівників

Планування необхідної кількості інженерів-нормувальників для проведення нормативно-дослідницьких робіт

Підготовка і навчання кадрів з нормування праці

Проведення навчання робітників більш раціональним методам праці, встановленим у ході нормативно-дослідницьких робіт

Контроль за ходом виконання робіт із розробки та впровадження систем і методів нормування праці

Планування і здійснення періодичного перегляду норм і нормативів

Фінансово-економічне обґрунтування проекту програми
нормування праці

Рис. 2.4. Послідовність процесу розробки і впровадження програм нормування праці на зарубіжних підприємствах

Міжнародна практика підтверджує, що зміни, які відбуваються в організації нормування праці в останні двадцять років в країнах з розвинутою ринковою економікою, обумовлені прагненням підприємств в умовах загострення конкуренції підвищити ефективність використання трудового потенціалу робітників,  урахувати усі можливості для підвищення прибутку. Це досягається, з одного боку, шляхом удосконалення організації нормування праці, а з іншого – шляхом підвищення віддачі від самих спеціалістів з нормування праці на основі стимулювання їх творчої активності та організаторських здібностей. Саме з урахуванням цих моментів слід оцінювати той факт, що функціонування системи нормування на зарубіжних підприємствах передбачає обов'язкове планування підвищення кваліфікації і перепідготовки спеціалістів з нормування праці, складання навчальних планів, проведення семінарів в рамках внутріфірмового навчання; також оцінюються можливості підготовки фахівців з відривом від виробництва, планується чисельність фахівців для навчання, та кошти, які передбачається витратити на ці цілі [88, с. 74].

9.2. Напрямки застосування в Україні зарубіжного досвіду з нормування праці

	Для успішного вирішення основних завдань в сфері нормування праці в Україні є доцільним застосування досвіду зарубіжних країн в частині:
	розширення функцій державних органів в управлінні нормуванням праці;
	налагодження діяльності спеціалізованих некомерційних та приватних центрів для надання методичної і консультативної допомоги підприємствам в вирішенні питань нормування праці;
	посилення значення координаційної діяльності роботи служби нормування праці на підприємстві;
	підвищення якості і розширення сфери застосування діючих норм праці;
	впровадження автоматизованих систем нормування праці;
	вирішення питань підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації кадрів з праці.
Питання для самоконтролю до теми 9

1. Обґрунтуйте необхідність використання нормування праці для вирішення завдань, характерних для ринкової економіки.
2. Охарактеризуйте сучасний стан нормування праці в провідних західних країнах.
3. Розкрийте взаємозв’язок нормування праці з виробничою, організаційною, фінансово-економічною, соціальною сферами діяльності зарубіжних підприємств.
4. Охарактеризуйте вимоги до якості норм праці в ринково-розвинутих країнах.
5. Розкрийте послідовність процесу розробки і впровадження програм нормування праці на зарубіжних підприємствах.
6. Як вирішується проблема підвищення кваліфікації спеціалістів з нормування праці за рубежем?
7. Охарактеризуйте можливості застосування передового зарубіжного досвіду в сфері нормування праці в Україні.
8. Яка роль колективних угод в організації нормування праці за рубежем?

Література до теми 9

1.  Волгин Н.А. Японский опыт решения экономических и социальных трудовых проблем. – М.: Экономика, 1998. – 255 с.
2.  Журавлёв П.В., Кулапов М.Н., Сухарёв С.А. Мировой опыт в управлении персоналом: Обзор зарубежных источников. – Екатеринбург: Деловая книга, 1998. – 135 с.
3.  Марцинкевич В.И. США: человеческий фактор и эффективность экономики. – М.: Наука, 1991. – 240 с.
4.  Татарников А.А. Управление кадрами в корпорациях США, Японии, Германии. – М.: Экономика, 1994. – 154 с.
5.  Фильев В.И. Организация, нормирование и оплата труда. Опыт зарубежных стран: Великобритании, Германии, Италии, США, Франции, Японии и др. // Управление персоналом. – 1996. - №9. – С. 68-75.

Розділ 3. СТРУКТУРА І РОЗПОДІЛ УЧБОВИХ ГОДИН ЗА ОСНОВНИМИ ТЕМАМИ КУРСУ ”НОРМУВАННЯ ПРАЦІ”

В таблиці 3.1 представлений тематичний план дисципліни „Нормування праці” та наведено розподіл учбових годин за формами навчання і видами занять.

Таблиця 3.1
Найменування тем
 курсу	Обсяг аудиторних занять, годин	Само-стійна робота	
	Всього	З них		
		лекцій	прак-тичних занять	лабора-торних занять		
	д/н	з/н	д/н	з/н	д/н	з/н	д/н	з/н	д/н	з/н	
1	2	3	4	5	6	7	8	9	10	11	
1. Сутність і значення нор-мування праці	6	4	4	2	2	2	-	-	4	8	
2. Дослідження трудового про-цесу і витрат робочого часу як основа для встановлення трудових норм	10	6	4	2	2	2	4	2	4	8	
3. Нормативні матеріали для визначення норм праці	10	4	4	2	2	-	4	2	4	8	
4. Система норм праці	6	2	4	2	2	-	-	-	4	8	
	
Продовження таблиці 3.1
1	2	3	4	5	6	7	8	9	10	11	
5. Методи нормування  і способи вста-новлення норм праці	10	6	4	2	2	2	4	2	4	8	
6. Нормативно-законодавче регулювання нормування праці в Україні	6	2	4	2	2	-	-	-	4	8	
7. Організація нормування праці в Україні в період пере-ходу до ринко-вих відносин	6	4	4	2	2	2	-	-	4	8	
8. Оцінка стану нормування праці на підпри-ємствах різно-манітних форм власності  в су-часних умовах господарювання	12	6	4	2	2	2	6	2	4	8		
9. Зарубіжний досвід норму-вання праці	6	2	4	2	2	-	-	-	4	8	
             Разом 	72	36	36	18	18	10	18	8	36	72	

Форма контролю: іспит (залік) семестр VII або VIII.

Розділ 4. НАВЧАЛЬНО-МЕТОДИЧНИЙ МОДУЛЬ ДИСЦИПЛІНИ “НОРМУВАННЯ ПРАЦІ”

4.1. МЕТОДИЧНІ ВКАЗІВКИ ДО ВИВЧЕННЯ ОКРЕМИХ ТЕМ КУРСУ ”НОРМУВАННЯ ПРАЦІ”

	Тема 1. СУТНІСТЬ І ЗНАЧЕННЯ НОРМУВАННЯ ПРАЦІ

Вивчення даної теми необхідно розпочати із засвоєння сутності нормування праці, яка полягає в установленні необхідних витрат живої праці на виконання певної роботи за нормальної організації і інтенсивності праці.
Основні підходи до формування поняття нормування праці були обумовлені його розглядом як економічної категорії, яка виражає певні відносини людей по їх спільній участі у суспільній праці. В процесі розвитку продуктивних сил об’єктивно виникає необхідність установлення норм витрат праці на виконання конкретної роботи. Кожному історичному етапу розвитку продуктивних сил і виробничих відносин відповідають певні функції норм, їхні види, методи нормування, тому тільки на основі історичного підходу можна правильно зрозуміти сучасний стан нормування праці і визначити тенденції його розвитку. Для цього слід ознайомитись з особливостями розвитку нормування в доіндустріальний період та в період машинного виробництва, дослідити соціально-економічні причини послідовного розширення функцій нормування праці від інструменту для вимірювання та порівняння результатів процесу праці, раціоналізації виробничих процесів і підвищення продуктивності праці до функцій соціального захисту працівників в процесі виробництва. В сучасних умовах нормування праці є основою її організації на підприємстві, складовою частиною оплати праці, ефективним засобом зниження трудомісткості і собівартості продукції, підвищення продуктивності праці. Про це слід розказати при розкритті питання, що стосується основних функцій і завдань нормування праці. Далі необхідно навести визначення терміну „нормування праці”, звернути увагу на питання, що розкривають зміст таких понять, як предмет і об’єкти нормування праці.
Визначивши сутність нормування праці, слід зосередити увагу на змісті виконуваних функцій та завдань нормування праці, до яких насамперед належать: систематичне вивчення фактичних витрат робочого часу, створення умов для вдосконалення трудових і виробничих процесів, розробка і впровадження технічно-обгрунтованих норм праці. Всі вони забезпечують зниження трудомісткості виробничих процесів і підвищення продуктивності праці.
Щоб краще зрозуміти значення нормування праці в сучасних умовах, треба усвідомити відмінності в його сутності, функціях і цілях в умовах адмінистративно-командної і ринкової економіки. Соціалістична власність на засоби виробництва і суспільний характер праці в умовах адмінистративно-командної економіки створюють об’єктивні передумови для управління складними трудовими процесами на основі використання норм праці. Це висуває на перший план завдання централізованої розробки таких норм праці, в яких найбільшою мірою знаходять відображення міра і критерії суспільної оцінки праці при соціалізмі, та обов’язкового їх застосування на всіх підприємствах. З переходом до ринкових відносин підприємства отримали право самостійно вирішувати питання організації і нормування праці. В більшості випадків це призвело до послаблення уваги до нормування праці та зниження його рівня на вітчизняних підприємствах. 
Далі слід розглянути стан нормування праці в Україні на початку перехідного періоду, зосередивши увагу на визначенні причин і наслідків його погіршення. 
Узагальнюючи вивчений матеріал, студентам слід аргументовано довести необхідність і актуальність розгляду питань нормування праці в умовах ринкових перетворень економіки.

	Тема 2. ДОСЛІДЖЕННЯ ТРУДОВОГО ПРОЦЕСУ І ВИТРАТ РОБОЧОГО ЧАСУ ЯК ОСНОВА ДЛЯ ВСТАНОВЛЕННЯ ТРУДОВИХ НОРМ

	Більшість завдань, пов’язаних з нормуванням праці, вирішується на підставі результатів дослідження трудових процесів. Вивчення даної теми слід розпочати з усвідомлення основних завдань аналізу трудового процесу, до яких належать: визначення структури операцій і витрат робочого часу, раціоналізація прийомів і методів праці, виявлення причин нераціональних витрат і втрат робочого часу, оцінка якості норм праці, встановлення трудових нормативів.
	Необхідною передумовою аналізу трудового процесу є ознайомлення з класифікацією витрат робочого часу, а також режимами праці і відпочинку, які регулюються КЗпП України.
	Подальше вивчення цієї теми передбачає ознайомлення з методикою аналізу витрат робочого часу і трудових процесів.
	Методи дослідження трудових процесів класифікуються за різними ознаками (метою дослідження, кількістю об’єктів спостереження, способом проведення спостереження, формою фіксації даних), але всі вони включають основні етапи: підготовку до спостереження, безпосередньо спостереження, обробку матеріалів та аналіз результатів, підготовку пропозицій щодо удосконалення організації праці. Далі слід зупинитися на змісті кожного із зазначених етапів.
	Основними методами вивчення трудових процесів є фотографія робочого часу, хронометраж, фотохронометраж. Треба ретельно ознайомитись із завданням і призначенням хронометражних та фотохронометражних спостережень, визначити порядок проведення фотографії робочого часу, звернути увагу на необхідність застосування технічних засобів вивчення робочого часу: секундомірів, відеомагнітофоних записів, телекамер тощо.
	Розглянувши всі питання даної теми, слід узагальнити можливості використання даних аналізу витрат робочого часу для вивчення і раціоналізації структури операцій і трудового процесу.

	Тема 3. НОРМАТИВНІ МАТЕРІАЛИ ДЛЯ ВИЗНАЧЕННЯ НОРМ ПРАЦІ

	Різноманітність трудових процесів і умов їхнього виконання потребує забезпечення однакової інтенсивності праці на різних за змістом і складністю роботах. Умовою вирішення поставленого завдання є визначення норм праці на єдиній нормативній базі, яка складається з універсальних нормативних матеріалів, розроблених науково-дослідними установами для використання на підприємствах при встановленні норм праці на конкретні роботи. Треба чітко розрізняти поняття ”норма” і ”норматив”. Норматив можна розглядати як функцію, що встановлює відповідність між багатьма нормами та впливаючими на них чинниками, а норму – як конкретне значення даної функції при фіксованих значеннях чинників. Щоб зорієнтуватись в великій кількості нормативних матеріалів з праці, слід уважно вивчити питання, пов’язані з їхньою класифікацією. Особливу увагу треба приділити соціальним нормативам як інструменту захисту працівників в умовах ринкової економіки, розглянути типи соціальних нормативів, визначити об’єкт та предмет соціального нормування.
	Найбільш складне питання вивчення даної теми пов’язане з розробкою трудових нормативів. Розкриваючи зміст даного питання, необхідно відзначити основні етапи розробки нормативів, а також вимоги до нормативних матеріалів. Окремо слід зупинитись на діючому порядку розробки, затвердження і застосування нормативів з праці в Україні. Особливу увагу треба звернути на організації, які займаються створенням нормативних матеріалів, порядок забезпечення підприємств цими матеріалами; вирішення проблем підтримання прогресивності нормативної бази з праці в Україні в сучасних умовах.

	Тема 4. СИСТЕМА НОРМ ПРАЦІ

	Для того, щоб професійно займатися нормуванням праці, необхідно добре знати сутність норм, їхні види, сферу застосування. Питання визначення сутності норм досить тісно пов’язане з питанням ролі і значення нормування праці. Нагадаємо, що головна роль нормування праці полягає в установленні об’єктивно необхідних витрат живої праці на виконання конкретної роботи. Норми праці можна розглядати як результат процесу нормування, що супроводжується технічним, економічним і соціальним обґрунтуванням.
	Для нормування праці встановлюються різноманітні види норм, тому для більш повного усвідомлення сфери застосування норм необхідно уважно вивчити діючу класифікацію норм праці. Особливу увагу слід приділити визначенню норми часу, норми виробітку, норми обслуговування, норми чисельності, норми підлеглості, нормованого завдання.
	Далі треба зупинитися на вимогах, яким мають відповідати якісні норми праці, що пов’язані з рівнем їхньої прогресивності, точності, рівнонапруженості, обґрунтованості, динамічності. Слід пам’ятати, що тільки якісні норми праці відповідають своєму призначенню - сприяти зниженню трудомісткості продукції і підвищенню продуктивності праці.

	Тема 5. МЕТОДИ  НОРМУВАННЯ І СПОСОБИ ВСТАНОВЛЕННЯ НОРМ ПРАЦІ

	Ступінь обґрунтованості норм праці в значній мірі залежить від методів їхнього розрахунку. На практиці застосовуються два види встановлення норм – сумарний і аналітичний. Норми, встановлені за допомогою сумарного методу, мають назву ”досвідно-статистичні” та містять ряд недоліків, які необхідно зазначити та аргументувати необхідність їхньої заміни нормами, встановленими аналітичними методами.
	Говорячи про методи встановлення норм праці, необхідно основну увагу акцентувати на аналітичному методі, за допомогою якого розробляються технічно обґрунтовані норми праці. Треба добре усвідомити відмінності аналітично-дослідного і аналітично-розрахункового методів, які полягають у способі визначення витрат часу.
	Аналітично-дослідний метод передбачає вивчення виробничої операції і витрат робочого часу за окремими елементами операції на робочому місці шляхом безпосереднього спостереження. 
	Аналітично-розрахунковий метод передбачає встановлення витрат часу на операцію і її окремі елементи на базі розроблених міжгалузевих, галузевих і місцевих нормативів.
	Далі необхідно ознайомитись з особливостями нормування праці різних категорій працівників, звернути увагу на чинники, які впливають на вибір методів розробки норм праці для основних робітників, допоміжних робітників, службовців.
	Під час вивчення даної теми студенти мають знову повернутися до змісту теми 2 та 3 курсу, оскільки важливою умовою для визначення якісних норм праці є вміння практичного користування нормативними матеріалами і результатами фотохронометражних спостережень.

	Тема  6. НОРМАТИВНО-ЗАКОНОДАВЧЕ РЕГУЛЮВАННЯ НОРМУВАННЯ 
ПРАЦІ В УКРАЇНІ

	В процесі становлення теорії і практики нормування праці формулюються і законодавчо закріплюються його основні принципи. В умовах планової економіки вони знаходять своє відображення в рішеннях державних, обласних. профспілкових і навіть партійних органів. Вивчення даної теми необхідно розпочати із ознайомлення з нормативними матеріалами щодо нормування праці Держкомпраці СРСР, акцентувавши увагу на директивності зазначених матеріалів. 
	В період реформування економіки директивний порядок застосування єдиних норм праці було замінено на рекомендаційний (згідно з Постановою Держкомпраці 1989 р.). Тим самим держава визнала право адміністрації підприємств самостійно вирішувати питання організації і нормування праці. За державою залишилася функція законодавчого регулювання питань нормування праці, включаючи складання кваліфікаційних довідників, переліків професій (посад), класифікаторів та інших документів.
	Починаючи з 1995 р., в Україні були прийняті законодавчі акти і нормативні документи, що визначають організаційні, правові і економічні засади нормування праці: постанова Кабінету Міністрів України ”Про заходи поліпшення нормування праці в народному господарстві” (1995 р.), ”Рекомендації щодо нормування праці в галузях народного господарства”, затверджені постановою Міністерства праці і соціальної політики України (1995 р.), наказ Міністерства статистики України ”Про затвердження форми державної статистичної звітності ”Про виконання норм виробітку і стан нормування праці” (1995 р.), ”Положення про порядок підвищення кваліфікації фахівців, які займаються питаннями нормування праці на виробництві”, затверджене наказом Мінпраці України (1996 р.), наказ Міністерства праці і соціальної політики ”Про заходи поліпшення нормування праці” (2000 р.). Далі слід ознайомитись із змістом зазначених документів.
	Основні питання нормування праці в Україні регулюються окремим розділом (глава VI) КЗпП України. Органом функціонального управління в сфері нормування праці виступає Міністерство праці і соціальної політики України, у складі якого створено Національний центр продуктивності праці. В задачі центру входить упорядкування всієї сукупності матеріалів з нормування праці.
	Після вивчення основних законодавчих і нормативних документів необхідно виділити особливості і основні напрямки державної політики в галузі нормування праці в сучасних умовах, що характеризується демократичністю підходу до питань нормування праці. Окремо слід зупинитися на недоліках діючої системи законодавчого регулювання процесів нормування праці, які пов’язані з відсутністю адекватної системи контролю виконання правових норм і відповідальності за їх невиконання, або неналежне виконання, та висловити свою думку про необхідність розширення функцій держави в вирішенні питань управління нормуванням праці, чим і завершити розгляд даної теми.
	
	Тема  7. ОРГАНІЗАЦІЯ НОРМУВАННЯ ПРАЦІ 
В УКРАЇНІ В ПЕРІОД ПЕРЕХОДУ ДО РИНКОВИХ ВІДНОСИН

	Основною метою вивчення даної теми є ознайомлення з організацією роботи з нормування праці на державному, галузевому рівні та на рівні підприємства. 
	Провідну роль в організації роботи з нормування праці виконує Міністерство праці і соціальної політики України та створеномий в його складі Національний центр продуктивності праці. Максимально повно слід назвати основні завдання, функції і права зазначених організацій в реалізації державної політики в сфері нормування праці. 
	Детальний розгляд ролі Міністерства праці і соціальної політики України в організації нормування праці необхідно доповнити основними напрямками роботи міністерств і відомств в даній сфері, які достатньо повно викладені в ”Рекомендаціях з нормування праці в галузях народного господарства”, затверджених постановою Міністерства праці і соціальної політики України від 19 квітня 1995 р.
	Одним з центральних питань даної теми є питання організації нормування праці на підприємстві, оскільки підприємство виступає кінцевим об’єктом, де реалізуються цілі і досягаються результати функціонування системи нормування праці. Під час його висвітлення окремо необхідно зупинитись на змісті робіт з нормування праці на підприємстві, розподілі функцій нормування праці по рівнях і сферах управління, визначенні ступеня централізації в управлінні нормуванням праці, організації роботи служб з нормування праці на підприємствах різноманітних форм власності в сучасних умовах господарювання.
Схематично зображена на рис.8.1 організація нормування праці в Україні в сучасних умовах полегшить вивчення даної теми, допоможе визначити основні напрямки роботи з удосконалення нормування праці на державному, галузевому рівні та на рівні підприємства.

	Тема 8. ОЦІНКА СТАНУ НОРМУВАННЯ НА ПІДПРИЄМСТВАХ РІЗНОМАНІТНИХ 
ФОРМ  ВЛАСНОСТІ   В   СУЧАСНИХ 
УМОВАХ ГОСПОДАРЮВАННЯ

	Оцінка якості нормування праці є складовою частиною проблеми оцінки ефективності діяльності всього підприємства. Аналізу підлягають, по-перше, стан і рівень нормування праці на підприємстві (в організації), і, по-друге, якість чинних норм праці.
	Під час аналізу стану нормування праці на підприємстві насамперед треба звернути увагу на організацію роботи служб з нормування праці, ознайомитись з якісним і кількісним складом працівників зазначених служб, звернути увагу на наявність посадових інструкцій, кількість діючих норм праці, періодичність складання звітності. 
	Окремо слід зупинитися на питаннях, що стосуються обліку виконання норм праці. Належна організація обліку і контролю  за виконанням  норм  дає змогу побачити недоліки в роботі щодо нормування праці. Облік виконання норм праці проводиться за окремими технологічними операціями, робочими місцями, групами робітників. До первинних документів виконання норм праці належать змінний рапорт (додаток Б), змінне завдання (додаток В), звіт про переробку норм виробітку робітниками по професіях (додаток Д), звіт про рівень виконання норм виробітку (додаток Ж). На базі цих відомостей складається загальний звіт по підприємству (додаток З).
Одним із центральних питань даної теми є питання оцінки якості діючої системи нормування праці на підприємстві. Необхідно зазначити, що єдиного методичного підходу до оцінки стану і якості нормування праці не існує, тому рекомендується проводити її за такими напрямками: визначення ступеня охоплення робіт (робітників) нормуванням праці, якості і рівнонапруженості застосовуваних норм, рівня їх виконання, контроль за використанням нормативних матеріалів з праці, оцінка ефективності роботи щодо удосконалення нормування праці на підприємстві. 
	На завершення вивчення організації нормування праці необхідно зробити узагальнюючи висновки про стан нормування праці на підприємстві для підготовки рекомендацій з усунення виявлених недоліків.
	Одним із найраціональніших шляхів вирішення проблем, пов’язаних із скороченням чи попередженням негативних явищ в організації трудової діяльності, може стати аудит нормування праці. Окремо слід зупинитися на відмінностях аудиту від інших форм господарського контролю, зазначити переваги та перспективи використання аудиту нормування праці в Україні.

	Тема 9. ЗАРУБІЖНИЙ ДОСВІД НОРМУВАННЯ ПРАЦІ 

	Питання про роль і значення нормування праці в умовах ринкової економіки необхідно розглядати, спираючись на досвід зарубіжних країн. Без урахування знань, накопичених в розвинутих країнах в сфері нормування праці, важко визначити сучасне призначення нормування праці в вирішенні економічних і соціальних завдань. Майбутнім економістам необхідно ознайомитись з практикою нормування трудових процесів, виходячи із концепції, прийнятої в провідних західних країнах.
Вивчення даної теми слід розпочати із визначення ролі і функцій нормування праці в системі управління зарубіжним підприємством, усвідомлення комплексного впливу нормування на всі сфери його діяльності: виробничу, технічну, організаційну, фінансово-економічну, соціальну. Необхідно зупинитись на основних етапах процесу розробки і впровадження програм нормування праці на зарубіжних підприємствах, які представлені на рис. 10.1.
	Далі слід аргументовано довести важливість використання нормування праці для вирішення завдань, характерних для ринкової економіки, та визначити особливості управління нормуванням праці в розвинутих західних країнах. Основний акцент необхідно зробити на діяльності державних органів та Національних центрів продуктивності в управлінні нормуванням праці в США, Великобританії, Швеції, Японії, Італії і інших країнах.
	Під час розгляду даної теми треба звернути серйозну увагу на діяльність приватних консультативних центрів, асоціацій, які створені в зарубіжних країнах. Такі центри професійно займаються питаннями нормування праці, надають програмне забезпечення із використанням сучасних засобів обчислювальної техніки. Це сприяє вирішенню проблеми підтримання прогресивності норм праці та підвищення їхньої якості. 
	Підсумовуючи вивчений матеріал, слід зосередити увагу на заходах, які можуть сприяти вирішенню проблеми покращення стану нормування праці в Україні.

4.2. МЕТОДИЧНІ ВКАЗІВКИ ДО РОЗГЛЯДУ ОКРЕМИХ ТЕМ КУРСУ НА ПРАКТИЧНИХ І СЕМІНАРСЬКИХ ЗАНЯТТЯХ

	Тема 1. СУТНІСТЬ І ЗНАЧЕННЯ НОРМУВАННЯ ПРАЦІ

Мета: ознайомити студентів з соціально-економічною сутністю нормування праці, простежити історичні особливості розвитку нормування, визначити сучасне значення нормування праці.

План практичного заняття

1. Поняття ”нормування праці”. Соціально-економічна сутність нормування праці.
2. Історичні особливості розвитку нормування праці. Еволюція поглядів вчених-економістів на проблему нормування праці.
3. Основні функції і завдання нормування праці.
4. Різнобічне значення нормування праці в ринковій і плановій економіці.
5. Необхідність нормування праці на сучасному етапі розвитку ринкових відносин.

Теми рефератів (доповідей)

1. Особливості і основні економічні передумови розвитку нормування праці. 
2. Сутність нормування праці та його значення в удосконаленні господарського механізму. 
3. Розвиток теорії і практики нормування праці в Україні. 
4. Роль і місце нормування праці в ринковій економіці.

Література до теми 1

1. Дзюба С.Г. Экономика труда и социально-трудовые отношения: Учебное пособие. – Донецк: ТОВ “Юго-Восток, Лтд”, 2003. – 558 с.
2. Зубкова А., Суетина Л., Брылёв В. Нормирование труда в условиях становления рыночных отношений // Российский экономический журнал. – 2000. - №2. – С. 87-95.
3. Нормирование и научная организация труда / Под ред. Н.А. Лобанова. – Л.: Лениздат, 1978. – 368 с. 
4. Петроченко П.Ф., Кузнецова К.Е. Организация и нормирование труда в промышленности СССР: Историко-экономический очерк.  –   М.: Профиздат, 1971. – 304 с.
5. Слезингер.Г.Э. Труд в условиях рыночной экономики: Учебное пособие.  – М.: ИНФРА-М, 1996. – 336 с.

Питання для контролю і обговорення

1. Охарактеризуйте предмет і об’єкти нормування праці.
2. Охарактеризуйте основні принципи нормування праці.
3. Зазначте особливості розвитку нормування праці в доіндустріальний період та в період машинного виробництва.
4. Як змінювалися погляди вчених-економістів на проблему нормування праці з другої половини XIX ст. до наших днів?
5. В чому полягає сутність концепції наукової організації праці Ф.У. Тейлора?
6. Назвіть недоліки концепції наукової організації праці Ф.У. Тейлора.
7. Визначте основні передумови розвитку соціальних функцій нормування.
8. Як відбувався розвиток теорії і практики нормування праці в Україні?
9. Назвіть засновників вітчизняної теорії нормування праці.
10. Розкрийте взаємозв’язок нормування і оплати праці.
11. Охарактеризуйте стан нормування праці в Україні на початку перехідного періоду.
12. Які основні причини і наслідки погіршення стану нормування праці в Україні в сучасних умовах?

Терміни і поняття

Наукова організація праці
Норма праці
Нормування праці
Об’єкти нормування праці
Предмет нормування праці
Принципи нормування праці
Функції нормування праці

Тема 2. ДОСЛІДЖЕННЯ ТРУДОВОГО ПРОЦЕСУ І ВИТРАТ РОБОЧОГО ЧАСУ ЯК ОСНОВА ДЛЯ ВСТАНОВЛЕННЯ ТРУДОВИХ НОРМ

Мета: вивчення основних способів дослідження витрат робочого часу і раціоналізації трудових процесів.

План практичного заняття

1.	Мета і завдання аналізу трудового процесу.
2.	Класифікація витрат робочого часу.
3.	Характеристика основних   етапів  вивчення  робочого   часу.
4.	Призначення і види хронометражних спостережень і фотографії робочого часу.

Теми рефератів (доповідей)

1. Сучасна структура витрат робочого часу.
2. Методи дослідження трудових процесів.
3. Зміст і завдання аналізу трудового процесу і витрат робочого часу.

Література до теми 2

1. Анализ трудовых показателей: Учебное пособие для вузов / А.В. Никитин, Н.А. Кольцов, И.А. Самарина и др.; Под ред. П.Ф. Петроченко. – М.: Экономика, 1989. – 288 с.
2. Организация и оплата труда на предприятии: Справочное пособие / А.И. Рофе, А.М. Шуников, Н.В. Ясакова. – М.: Профиздат, 1991. – 144 с.
3. Потёмкин Л. Организация нормирования и оплаты труда на предприятиях в условиях перехода к рыночной экономике // Экономика Украины. – 1994. - № 12. – С. 25-29.
4. Шерман Е.И. Изучение и проектирование трудовых процессов. – М.: Машиностроение, 1971. – 120 с.

Питання для контролю і обговорення

1. Розкрийте значення терміну ”трудовий процес”.
2. В чому полягають мета і завдання аналізу трудового процесу?
3. Охарактеризуйте режими праці і відпочинку згідно КЗпП України.
4. Зазначте порядок проведення фотографії робочого часу та обробки отриманих результатів.
5. В чому полягають особливості проведення   самофотографії.
6. Вкажіть область застосування індивідуальної і групової фотографії робочого часу.
7. Як визначаються нормативний та фактичний баланси робочого часу при проведенні фотографії робочого часу?
8. Зазначте порядок проведення хронометражних спостережень. 
9. Охарактеризуйте зміст основних етапів вивчення робочого часу.
10. В чому полягають переваги застосування технічних засобів вивчення витрат робочого часу?
11. Розкрийте можливості використання даних аналізу витрат робочого часу для визначення і раціоналізації структури операцій і трудового процесу.

Завдання для контролю знань

Завдання 1. Розрахувати потрібну кількість замірів (моментів) для проведення фотографії робочого часу методом моментних спостережень в умовах масового виробництва за даними табл. 4.1 за варіантами.
Таблиця 4.1
№ варіанту	Коефіцієнт завантаженості 
робітників (К)	Припустима величина відносної помилки результатів спостережень (П), %	
1	2	3	
1	0,75	5