РОЗДІЛ 3
НАПРЯМКИ ВДОСКОНАЛЕННЯ 
НОРМУВАННЯ ПРАЦІ В КОНТЕКСТІ ГЛОБАЛІЗАЦІЇ ЕКОНОМІКИ

3.1. Основні напрямки підвищення якості проведення робіт з нормування праці з урахуванням міжнародного досвіду

Зміни, що відбуваються на міжнародному рівні (глобалізація економіки, посилення конкуренції, мобільність робочої сили і капіталу) загострюють існуючі проблеми та потребують значного розширення напрямків роботи в галузі нормування, перетворюючи його із лише інженерної в комплексну соціально-економічну задачу, яка охоплює вирішення питань задоволення працею, розвитку робітників, перспектив їх подальшої трудової діяльності. Використання на підприємстві механізму нормування праці виступає важливою умовою забезпечення конкурентоспроможності продукції на внутрішньому і зовнішньому ринках збуту, оптимізації витрачання наявних ресурсів (матеріальних, фінансових, трудових). Заміна техніки, збільшення чисельності робітників без високого рівня нормування праці не дозволяють досягти очікуваного ефекту. Тому при переході до ринкової економіки системи нормування і оплати праці, сформовані на вітчизняних підприємствах, слід збагачувати новим змістом з урахуванням світового досвіду господарської діяльності в конкурентному середовищі.
Ураховуючи сучасні вимоги до нормування праці, правомірним буде зробити припущення, що із становленням ринкових відносин в Україні слід очікувати розвиток тенденцій, спрямованих на активізацію цієї роботи. Перш за все, це потребує відповідної підтримки цих процесів на рівні держави з тим, щоб забезпечити організаційну, економічну і правову допомогу підприємствам в роботі щодо покращення стану нормування праці. Перші кроки в цьому напрямку вже зроблені – законодавчі акти уряду, присвячені регулюванню нормування праці, спрямовані на поліпшення стану та організації нормування у відповідних галузях економіки, а також на активізацію роботи з нормування праці на підприємстві. Однак рекомендаційний характер основних правових документів з нормування праці та відсутність в сучасних умовах адекватної системи контролю виконання правових норм і відповідальності за їх невиконання, або неналежне виконання, перешкоджає спробам уряду покращити загальний стан нормування праці в країні. В зв’язку з вищезазначеним було б доцільно розширити функції держави в вирішенні питань управління нормуванням праці, визначення єдиних принципів нормування праці, централізованої розробки міжгалузевих і галузевих норм і нормативів витрат праці, загальних вимог соціального захисту найманих робітників при підвищенні напруженості норм. Особливе значення така робота повинна мати для державних і муніципальних підприємств, що фінансуються з бюджетів різних рівнів. Для них варто було б зберегти обов'язковість застосування міжгалузевих і галузевих нормативів витрат праці, розроблених в централізованому порядку та таких, що забезпечують економічну, організаційно-технічну, соціальну і психофізіологічну обґрунтованість розрахованих на їхній основі норм праці. Оскільки розробка місцевих нормативів – процес досить трудомісткий і багато підприємств в силу різних причин (складний фінансовий стан, недостатня кількість фахівців з організації і нормування праці) не мають можливостей для виконання цієї роботи, місцеву нормативну базу доцільно будувати за міжгалузевими і галузевими нормативами. Така практика добре себе зарекомендувала і на сучасному етапі немає необхідності від неї відмовлятися. Для здійснення зазначеного необхідно організувати роботу із систематичного перегляду і відновлення діючих міжгалузевих і галузевих нормативів з праці, розробці нових нормативів, що, у свою чергу, вимагає відновлення мережі нормативно-дослідних організацій. Метою діяльності таких організацій повинен стати аналіз тенденцій і проблем організації нормативної роботи, вивчення досвіду застосування нормативних матеріалів з праці на підприємствах, прогнозування потреби підприємств і організацій в цих матеріалах, розробка методичних і нормативних матеріалів за замовленнями підприємств. Як слідство, вітчизняні підприємства стануть споживачами нормативної продукції, безпосередньо зацікавленими в її високої якості та практичному застосуванні. Допомога з боку держави у відновленні роботи нормативно-дослідних організацій, забезпеченні зазначених організацій та підприємств фахівцями з нормування праці створить сприятливі умови для покращення загального стану нормування праці в країні.
Успішне виконання завдання удосконалення нормування праці на сучасному етапі розвитку економічних відносин можливе лише за умови поєднання зусиль в цьому напрямку як на рівні держави, так і на рівні підприємств. Роботу з удосконалення нормування праці на підприємстві доцільно здійснювати за наступними напрямками:
аналіз сформованої організації управління нормуванням праці і діючих норм з метою виявлення і усунення недоліків для забезпечення нормальної інтенсивності і умов праці, пошук резервів зменшення витрат праці і підвищення ефективності виробництва; 
проектування нових організаційно-технічних умов виконання робіт з урахуванням виявлених резервів і установлення відповідних їм норм праці;
здійснення організаційно-технічних заходів щодо підвищення продуктивності праці, освоєння нових норм праці; 
оцінка ефективності праці на підприємстві (у порівнянні із середньогалузевим рівнем трудових витрат, а також досвідом провідних підприємств галузі), розробка заходів для скорочення витрат праці на перспективу;
розвиток і відновлення нормативної бази з праці для проектування і встановлення норм праці.
Складність вирішуваних завдань визначає труднощі самостійного створення ефективної системи нормування праці на кожному підприємстві. Практичну допомогу підприємствам в цій роботі можуть надати некомерційні та приватні консультативні центри, асоціації. За рубежем такі центри професійно займаються питаннями нормування праці, надають програмне забезпечення із використанням сучасних засобів обчислювальної  техніки. Це забезпечує постійне підтримання прогресивності норм та зниження рівня напруженості праці. В розвинутих країнах управлінське консультування – це передусім незалежні об’єктивні поради і технічна допомога кваліфікованих фахівців з метою надання клієнтам послуг щодо раціонального використання наявного трудового потенціалу для досягнення поставлених цілей. В Україні ж керівники підприємств звертаються до порад консультантів надзвичайно рідко, як правило, в випадках, коли необхідно реструктурувати систему управління та вивести підприємство із кризи. Використання порад зовнішніх консультантів з питань організації і нормування праці не підмінить, а доповнить діяльність співробітників вітчизняних підприємств, не зніме з них відповідальності, але створить передумови для успішної роботи. Робота консультантів має будуватися на наступних принципах: незалежність – консультант є робітником консалтингової організації; об’єктивність та конфіденційність; рекомендаційний характер діяльності – рекомендації консультанта не є обов’язковими для виконання; професійна компетентність. Останнє також сприяє підвищенню професійної компетентності персоналу підприємства – клієнта.
З метою надання допомоги підприємствам різноманітних форм власності на державному рівні було б доцільно здійснювати виконання функцій, обумовлених їх вимогами і потребами в галузі нормування, а саме: розробляти нормативне і правове забезпечення нормування праці, міжгалузеві і галузеві методичні і нормативні матеріали для нормування праці (норми і нормативи); вивчати та пропагандувати вітчизняний і зарубіжний досвід в сфері нормування праці; забезпечувати підготовку та перепідготовку кадрів з праці. З метою удосконалення нормування праці та надання практичної допомоги підприємствам з цих питань міністерствам, відомствам, іншим органам державної виконавчої влади необхідно забезпечити високу якість підготовки в вищих навчальних закладах фахівців в галузі нормування праці та подальше підвищення їх кваліфікаційного рівня, здійснювати виконання функцій організації і координування навчання фахівців з нормування праці: науково-методичне і кадрове забезпечення процесу навчання, організацію стажування фахівців на вітчизняних підприємствах і за кордоном для вивчення провідного досвіду організації виробництва і праці. Слід відновити систему регулярного (кожні чотири-п'ять років) підвищення кваліфікації працівників в галузі нормування й організації праці на базі центрів підвищення кваліфікації вищих навчальних закладів, які спеціалізуються на підготовки таких фахівців. Витрати на підвищення кваліфікації спеціалістів з нормування праці, що фінансуються за рахунок коштів підприємств, міністерств, відомств, інших органів державної виконавчої влади, слід передбачати одночасно з розробленням планів підвищення кваліфікації фахівців.
Особливістю професійного навчання в зарубіжних країнах, на відміну від ситуації, що склалася в Україні, є те, що нормування праці міцно ввійшло в систему освіти вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, в підготовку кадрів на всіх рівнях управління. На зарубіжних підприємствах спостерігається тенденція підвищення вимог до рівня освіти працівників з нормування: якщо в 1960-і рр. більшість спеціалістів з нормування праці мали середньо-технічну освіту, то в 1980-і рр. Вони повинні мати диплом про вищу освіту [69, 73; 74]. 
Важливою передумовою активізації роботи щодо поліпшення стану нормування праці, надання їй комплексного характеру має стати відновлення в вищих навчальних закладах спеціальності „Організація і нормування праці”, розширення і підвищення якості навчання студентів відповідним дисциплінам, що сприятиме виробітку у студентів практичних навичок удосконалення виробництва і праці, поліпшення її умов, скорочення витрат на випуск продукції, виявлення резервів підвищення продуктивності праці на основі розробки і впровадження технічно обґрунтованих норм праці, які відповідають сучасному рівню розвитку техніки й організації виробництва. Основними напрямками забезпечення ефективності процесу підготовки фахівців в галузі нормування праці виступають:
залучення до цього процесу кваліфікованого викладацького складу;
посилення матеріально-технічної бази центрів підвищення кваліфікації та вищих навчальних закладів, які спеціалізуються на підготовці фахівців з нормування праці;
розширення практики застосування активних методів і технічних засобів в навчанні. 
На підприємствах з метою задоволення потреби у фахівцях з нормування праці високого професіонального рівня необхідно:
аналізувати потребу в підвищенні кваліфікації фахівців з нормування праці;
планувати чисельність фахівців для навчання;
визначати терміни і форми навчання фахівців з нормування праці;
укладати угоди з відповідними навчальними закладами;
організовувати навчання безпосередньо на виробництві;
орієнтувати фахівців з нормування праці на систематичне самостійне навчання (самоосвіту);
вирішувати проблеми професійного росту, стимулювання творчої активності та удосконалення організації праці фахівців в галузі нормування.
Основною формою підвищення кваліфікації фахівців з нормування праці має бути навчання з відривом від виробництва з періодичністю не менше одного разу за 5 років. Доцільно також поєднувати періодичне навчання із систематичним самостійним навчанням за індивідуальними планами фахівців, затвердженими керівниками підприємств. Головними вимогами до змісту навчання фахівців з нормування праці мають стати актуальність вирішуваних проблем і питань, забезпечення відповідності вимогам науково-технічного прогресу та соціально-економічного розвитку з урахуванням реальної потреби ринку праці, інтересів працівників і виробництва. Невід’ємним наслідком вирішення проблеми кадрового забезпечення нормування праці висококваліфікованими фахівцями стане вдосконалення нормування праці на державному, галузевому рівні та на рівні підприємства, поширення сфери його застосування на базі використання прогресивних та обґрунтованих норм трудових витрат, що сприятимуть вирішенню проблеми підвищення ефективності виробництва.
Для успішного виконання завдання покращення стану нормування праці на сучасному етапі розвитку економічних відносин важливе значення має удосконалення організаційних форм управління нормуванням на всіх рівнях економіки країни. Пропонуєма схема організації нормування праці в Україні представлена на рис. 3.1.

Міністерства, 
відомства

Державний комітет статистики України

Кабінет Міністрів України

Міністерство праці і соціальної політики України

Національний центр продуктивності

Галузеві комітети професійних спілок

Підприємства і організації даної галузі
господарювання

Головні нормативно-дослідні підрозділи з праці міністерств, відомств

Комітети професійних спілок підприємств

Недержавні консультаційні 
центри, аудиторські організації

Центри підвищення кваліфікації вищих навчальних закладів

Галузеві науково-дослідні інститути

Рис.3.1. Пропонуєма схема організації нормування праці в Україні 

З розширенням прав підприємств в вирішенні питань організації нормування праці першочергового значення набуває проблема пошуку відповідних (адекватних умовам ринкових відносин) інструментів впливу на адміністрацію керівників з метою зацікавлення, а не примусу їх у покращенні стану нормування праці на підприємстві. Включення в контракти з керівниками підприємств їхніх зобов’язань та відповідальності за стан нормування праці перед власником або уповноваженим ним органом створює умови для поліпшення організації нормування праці на конкретному підприємстві. З наданням адміністрації підприємств і організацій головних функцій з нормування праці дуже перспективним стає використання механізму взаємодії роботодавців і найманих робітників в управлінні нормуванням. Це досягається за допомогою включення питань нормування праці в трудові контракти, колективні договори, галузеві  угоди. Трудові контракти, що укладаються між адміністрацією підприємства і представником трудового колективу, повинні передбачати заходи щодо удосконалення організації трудового і виробничого процесів, поліпшення умов праці на робочих місцях, взаємну відповідальність сторін за стан нормування праці. Рівень оплати праці працівників підприємства має визначатися рівнем виконання встановлених норм трудових витрат. Невиконання робітником встановлених норм праці може слугувати підставою для переведення його на іншу посаду або навіть звільнення. Такі умови також доцільно оговорювати в трудових контрактах. Основою системи договірно-правових відносин є  галузеві угоди і колективні договори, в число головних задач яких входить забезпечення соціальної захищеності працівників від надмірної інтенсифікації процесу праці. В цьому зв'язку в названих правових документах важливо зафіксувати обов'язки роботодавця щодо забезпечення нормальних умов для виконання встановлених норм праці (справний стан устаткування, безпечні умови праці, дотримання правил техніки безпеки); та  закріпити вимоги до результатів праці окремих груп працівників (інвалідів, неповнолітніх, вагітних жінок, молодих працівників, осіб передпенсійного і пенсійного віку тощо). 
Основні принципи організації, нормування й оплати праці повинні бути визначені в колективному договорі підприємства. В ньому рекомендується конкретизувати зобов'язання роботодавця і найманих робітників щодо підвищення ефективності виробництва і праці, визначати види робіт, по яким передбачається удосконалення умов виробництва,  введення нових і  заміна  діючих норм праці,  категорії персоналу, для яких використовуються знижені норми; зазначати конкретні переліки нормативних матеріалів для нормування праці, обов'язкових при встановленні норм праці на підприємстві (в організації); встановлювати порядок нормування праці в період освоєння виробництва, розміри понижуючих коефіцієнтів і терміни їх введення. З метою ефективного використання трудового потенціалу і соціального захисту працівників в частині збереження здоров'я і працездатності в колективних угодах варто також обумовлювати оптимальний темп роботи, який би враховувався при встановленні усіх видів норм витрат праці в підрозділах організації. При цьому відсутність опису трудових обов'язків працівників і обґрунтованих норм праці необхідно розглядати як порушення трудового законодавства з боку роботодавця. Регулювання питань нормування праці трудовими контрактами, колективними договорами і галузевими угодами забезпечить захист інтересів обох учасників трудового процесу (роботодавця і найманих робітників) та сприятиме безконфліктному вирішенню виникаючих розбіжностей. В нових економічних умовах законодавство повинно не тільки передписувати роботодавцю обов’язковість встановлення норм праці, але і вказувати критерії їхньої обгрунтованості, якими роботодавець повинен керуватися. Іншими словами, призначення трудового законодавства – сприяти появі і використанню прогресивних норм праці, в яких зацікавлені як робітник, так і роботодавець. А для цього необхідно передбачити систему стимулювання праці найманих робітників, яка б забезпечувала взаємозв’язок нормування, продуктивності, оплати і мотивації праці. 
Подальше удосконалення нормування праці потребує покращення якості чинних норм праці шляхом введення в норми праці нових додаткових функцій, наприклад, контрольних, які раніше не входили до обов’язків робітників, закладення певного рівня нервово-психологічного та інтелектуального навантаження, обумовленого зміною в змісті і характері праці в умовах удосконалення техніки і технології виробництва, а також комплексного характеру обґрунтування норм з обліком технічних, економічних, психофізіологічних та соціальних чинників. Робота по управлінню нормуванням праці має базуватися на оптимальному сполученні прогресивності норм праці, що забезпечують зниження трудових витрат і випуск конкурентоспроможної продукції, і їхньої соціальної спрямованості з урахуванням інтересів найманих робітників. Це відповідає підходу до нормування праці як економічної і соціальної категорії на сучасному етапі розвитку суспільства.
Отже, з посиленням ролі норм в оптимізації витрат виробництва на перший план виступають нові завдання щодо удосконалення нормування праці, спрямовані на реалізацію наступних першочергових заходів поліпшення стану нормування:
1) перегляд методичної бази розробки нормативів праці, методів і прийомів нормування праці;
2) відновлення системи розробки і перегляду міжгалузевих і галузевих нормативів трудових витрат;
3) реалізація заходів щодо підготовки і підвищення кваліфікації фахівців з нормування праці.
4) удосконалення організації нормування праці на рівні підприємства, формування у керівників підприємств і організацій  нового уявлення про роль і значення нормування праці в сучасних умовах господарювання.
Функціонування вітчизняних підприємств в період трансформації національної економіки від адміністративно-командної до ринкової характеризується низькою економічною ефективністю. Багато підприємств, що раніше стабільно працювали і навіть займали лідируючі позиції в своєї сфері діяльності, перестали задовольняти вимогам, що пред'являє сучасний ринковий механізм. Така ситуація пояснюється не тільки труднощами, що пов’язані з важким економічним станом в країні, але і іншими об’єктивними причинами, що цілком залежать від керівників вищої ланки. Це загострює проблему пошуку нетрадиційних підходів до організації управління на виробництві. Одним із важливих напрямків подолання кризових явищ і підвищення рівня нормування праці на вітчизняних підприємствах різноманітних форм власності може стати аудит.

3.2. Аудит стану нормування праці на вітчизняних
і зарубіжних підприємствах

Аудит є обов’язковою частиною функціонування ринкової економіки. Його мета – виявлення негативних явищ у виробничій і фінансово-господарській діяльності суб’єктів господарювання, їх усунення і запобігання в майбутньому [68, 20]. На відміну від інших форм господарського контролю, аудит є підприємницькою незалежною діяльністю, яка здійснюється на добровільних засадах на підставі договору між клієнтом і аудитором (аудиторською фірмою). Результати аудиту оформлюються аудиторським звітом або аудиторським висновком. Висновки аудитора є виваженим і обґрунтованим доказом, наприклад, під час вирішення трудових конфліктів і спорів.
В недалекому минулому потреба в такого роду перевірках стану нормування праці в нашій країні не відчувалася, оскільки нормування праці розглядалося лише як метод визначення суспільно-необхідних витрат праці для виконання планових завдань по випуску продукції. Норми праці застосовувалися формально, без урахування інтересів і цілей працівників, без елементів творчості, що негативно впливало на підвищення продуктивності праці і в цілому на ефективність господарської діяльності. 
В сучасних умовах система нормування праці вимагає значної перебудови, особливо в частині впливу ринкового механізму господарювання, його інтеграції в систему міжнародних економічних відносин, науково-технічного процесу, роздержавлення власності та приватизації майна, змін у соціально-трудовій сфері. Учасники цих процесів потребують достовірної та неупередженої інформації щодо організації виробничого і трудового процесів, рівня виробничих витрат, змістовності трудової діяльності, її привабливості для працівників, що забезпечується проведенням аудиторської перевірки та наданням аудиторського  висновку. 
Результати аудиторської перевірки дозволять зробити висновки про те, що слід змінити і які прийняти рішення для покращення стану нормування праці в масштабі економіки країни, регіону, підприємств і організацій різноманітних форм власності. Господарча самостійність останніх передбачає необхідність обирати види норм праці для організації виробництва і оплати праці, вирішувати питання формування і функціонування нормативної бази з праці, визначати порядок розробки і впровадження нових нормативних матеріалів, перегляду і заміни застарілих норм праці. Серед основних напрямів аудиту нормування праці, насамперед, необхідно виділити практичну допомогу керівництву підприємств і організацій в вирішенні зазначених питань, удосконаленні системи нормування праці, забезпеченні взаємозв’язку нормування і оплати праці, оптимізації чисельності і професійно-кваліфікаційного складу персоналу, своєчасному коригуванню вимог до нього, виходячи із внутрішніх і зовнішніх чинників розвитку виробництва, розробці рекомендацій щодо упорядкування і регламентації трудової діяльності людини, найбільш повному об’єднанню інтересів персоналу з інтересами і цілями підприємства, використанню позитивного вітчизняного і зарубіжного досвіду в частині організації, нормування і оплати праці. Отже, метою аудиту нормування праці є проведення поглибленого аналізу стану нормування праці та надання обгрунтованих рекомендацій щодо його вдосконалення на підприємствах різноманітних форм власності. Сам по собі аналіз якості норм праці і рівня їхнього виконання не дає відповіді на зазначені питання. 
В загальному вигляді основними завданнями аудиту нормування праці можуть бути такі:
перевірка відповідності системи нормування праці діючим законам та інструкціям в галузі нормування;
експертиза наявності на підприємстві нормативних матеріалів з питань нормування праці;
оцінка стану професійно-кваліфікаційної структури кадрового складу служб з нормування праці, перевірка знань фахівцями з нормування праці своїх посадових інструкцій і трудового законодавства;
оцінка правильності первинного обліку виконання норм праці;
перевірка ведення обліку встановленої законом документації з питань нормування праці;
розробка розгорнутих рекомендацій з усунення виявлених за весь перевірочний період недоробок в системі організації нормування праці у вигляді аудиторського висновку.
В своєму арсеналі аудит нормування праці має теорію і практику зарубіжного аудиту, а також вітчизняну методику проведення управлінського аудиту використання трудових ресурсів, яка включає п’ять взаємозалежних етапів.
Перший етап - організаційний чи етап підготовки і укладення договору на надання аудиторських послуг.
Після попередньої (усної) узгодженості між підприємством-замовником аудиторських послуг і аудитором (аудиторською фірмою) підприємство надсилає на його (її) адресу листа з проханням про проведення аудиту, в якому зазначає мету проведення аудиту та завдання, які необхідно вирішити в процесі аудиту, а також бажаний масштаб аудиторської перевірки стану нормування праці. Зразок листа про проведення аудиту наведений в дод. А. 
Розглянувши викладені в листі-замовленні пропозиції щодо проведення аудиту, аудитор (аудиторська фірма)  надсилає лист-відповідь, в якому дає згоду на проведення аудиту стану нормування праці або відмовляється від замовлення.
Безпосередній аудиторській перевірці стану нормування праці передує такий вид роботи, як визначення обсягів і масштабів аудиту, що в першу чергу залежить від специфіки діяльності підприємства – об’єкта аудиту. Аудитор повинний достатньо чітко розуміти всі сторони фінансово-господарської діяльності, особливості організації обліку і контролю підприємства-замовника аудиту. З цією метою аудитору необхідно:
ознайомитись з інформацією про специфіку галузі, в якій підприємство здійснює свою діяльність;
отримати необхідні знання про підприємство (а саме, про організаційно-правову форму господарювання, вид діяльності, технологічні особливості виробництва, номенклатуру продукції, що виробляється);
вивчити діючу на підприємстві систему організації документування  господарських  операцій  і документообігу;
виділити найбільш важливі напрямки аудиторської перевірки стану нормування праці та з’ясувати питання, що вимагають особливої уваги;
визначити доцільність залучення до аудиторської перевірки консультантів, експертів та інших фахівців, які не є аудиторами;
провести попередню оцінку аудиторського ризику;
визначити обсяг робіт та розрахувати витрати часу на проведення  аудиторської перевірки  стану  нормування  праці;
визначити і погодити з клієнтом вартість аудиту.
Джерелом отримання інформації про діяльність підприємства для аудитора можуть виступати: статут підприємства, документи про реєстрацію підприємства, бухгалтерська, фінансова, статистична звітність, матеріали внутрішнього контролю, акти зовнішніх перевірок, плани, контракти, договори, угоди, неофіційні канали інформації.
Аудитору необхідно уважно ознайомитись з найважливішими характеристиками діяльності підприємства: його розміром, організаційною структурою, розподілом обов’язків між керівництвом, фінансовим станом, процесом і специфікою виробництва, номенклатурою продукції (послуг), Дана інформація необхідна для визначення аудитором обсягів роботи, вартості і терміну проведення аудиту. На виконання роботи щодо обстеження об’єкта аудиту, в залежності від типу клієнта, може відводитись до 20 % часу, передбаченого на проведення аудиту [32, 173].
Після попереднього ознайомлення з діяльністю економічного суб'єкта й ухвалення остаточного рішення про згоду на надання аудиторських послуг здійснюються підготовка проекту договору і укладення договору між аудиторською організацією та економічним суб'єктом. Договір на проведення аудиту є основним документом, який засвідчує факт досягнення домовленості між замовником та виконавцем про проведення аудиторської перевірки стану нормування праці. Договір має максимально ясно обумовлювати всі суттєві аспекти взаємовідносин, що виникають в процесі аудиторської перевірки стану нормування праці. Укладання договору регламентується національним нормативом № 4 “Договір на проведення аудиту”. В тексті договору вказуються предмет договору, права й обов'язки обох сторін (виконавця і замовника), умови надання і вартість аудиторських послуг, порядок і термін розрахунків (в тому числі виплати авансу чи задатку), відповідальність сторін і порядок вирішення спору, термін дії договору й адреси сторін. Обов'язково наводяться серія, номер і дата видачі Аудиторською палатою України сертифіката – письмового свідоцтва про кваліфікаційну придатність аудитора, і ліцензії – дозволу на право аудиторської діяльності на території України за необхідною для управлінського аудиту спеціалізацією, вказується орган, що видав ліцензію. В договорі має бути наведений календарний план надання аудиторських послуг, склад виконавців замовлення і термін поетапного виконання робіт. Зразок договору на проведення аудиту стану нормування праці наведений в дод. Б. Зразок календарного плану надання аудиторських послуг наведений в дод. В.
Якщо аудиторське завдання містить специфічні питання, що вимагають спеціальних поглиблених знань у галузях ергономіки, фізіології та психології праці, біомеханіки, техніки безпеки, санітарії і гігієни праці та інших, тобто тих, що не стосуються компетенції аудиторської організації, то до аудиторської перевірки додатково залучаються експерти необхідного профілю. Оскільки аудит нормування праці має ще й інформаційно-консультаційне значення, то одночасно з виконанням послуг щодо проведення аудиту як такого предметом договору можуть виступати: робота з підготовки аудиторського висновку і робота з надання консалтингових, юридичних та інших видів супутніх аудиту послуг. Аудитори сполучають контрольно-перевірочний процес з консультаційно-аналітичною   роботою. 
Ознайомившись з масштабом, організаційно-управлінською структурою й умовами роботи підприємства-клієнта, аудитору варто оцінити міру загального аудиторського ризику, яким супроводжується кожна аудиторська перевірка, і внести в договір на проведення аудиту нормування праці гранично допустиму суму ризику. Обсяги аудиторської перевірки є досить значними й дуже трудомісткими (навіть за умови загальної простоти організаційно-управлінських структур). Чим обсяговіша перевірка, тим вища міра ризику, оскільки частіше допускаються різного роду помилки, методологічні та технічні прорахунки. Для розрахунку ризику можуть використовуватися спеціальні методики.
Зниженню міри аудиторського ризику і скороченню терміну проведення аудиторських робіт сприяє залучення до контрольно-аудиторського процесу фахівців з економіки, юриспруденції, соціології, психології, статистики, програмування, а також штатних співробітників відповідної кваліфікації. Якщо перевірка робиться не вперше, то при оцінці ризику аудитор повинен враховувати результати попереднього аудиту.
Таким чином, термін і вартість (з урахуванням оцінки ризику) аудиторської перевірки стану нормування праці залежать від цілого ряду важливих чинників, а саме: характеру і складності бізнесу клієнта, організаційної структури і чисельності персоналу, частоти зміни керівництва й особистих характеристик керівників, стилю керівництва, чесності адміністрації, професіоналізму штатних співробітників, місця розташування клієнта, розкиданості на великій території виробничих дільниць з різним характером виробництва, організації самого аудиторського процесу (його інформаційного, методичного, технічного і кадрового забезпечення), раціонального розподілу відповідальності та повноважень між обома сторонами (виконавцем і замовником). Як показує практика, оптимальні терміни проведення аудиторської  перевірки становлять 1,5 - 2  місяці.
Підготовчий етап закінчується складанням програми подальших дій (плану проведення аудиту), де повинні бути чітко сформульовані мета й об'єкти аудиту, завдання, коло виконавців, обґрунтовані потреби в залученні сторонніх консультантів і експертів, зазначені порядок і умови залучення до перевірки інших аудиторських організацій, установлені послідовність і строки виконання роботи, обрана форма поетапної звітності та визначена розрахункова величина кожного етапу. Складання плану проведення аудиту допомагає аудитору належним чином організувати свою роботу (а в разі необхідності – роботу консультантів, фахівців підприємства, які беруть участь у перевірці), зосередити увагу на найбільш важливих напрямках аудиторської перевірки стану нормування праці, а також дає можливість здійснювати контроль за виконанням аудиторських процедур.
Для виконання плану аудитором (аудиторською фірмою) готується програма аудиторської перевірки, в якій визначаються конкретні завдання для кожного об’єкта аудиту. Програма аудиторської перевірки стану нормування праці має бути підготовлена аудиторами до початку аудиту і включати наступні об’єкти аудиту:
1.	Оцінка організації нормування праці:
організаційна структура служби нормування праці (наявність на підприємстві самостійного підрозділу (служби) з нормування праці);
функції, завдання служби нормування праці, ступінь відповідальності виконавців;
стан професійно-кваліфікаційної структури кадрового складу служби нормування праці.
2.	Перевірка відповідності системи нормування праці діючим законам та інструкціям в галузі нормування.
3.	Нормативні матеріали:
склад нормативних матеріалів, 
термін їхньої дії, 
ступінь придатності для нормування праці різних категорій робітників.
4.	Норми праці:
охоплення окремих груп персоналу нормами і нормативами трудових витрат;
правильність встановлення і застосування окремих видів норм праці;
якість чинних норм праці;
	 облік виконання норм праці;
	система матеріального заохочення за виконання і перевиконання норм праці, підвищення продуктивності праці.
5.	Консультаційні послуги, рекомендації з усунення виявлених недоліків в системі нормування праці, аудиторський висновок.
З наведеного вище переліку питань аудитором можуть бути виключені ті, що, на його думку, є несуттєвими для підприємства, та додатково включені питання, розгляд яких є доцільним для якісного проведення аудиторської перевірки стану нормування праці.
Погоджена програма аудиторської перевірки стану нормування праці має бути затверджена керівником підприємства,  що замовив  аудит,  до початку її  проведення.

Другий етап - організаційно-методичний етап чи переддослідний, тобто збирання і систематизації джерел інформації.
Для аудиторського розгляду економічний суб'єкт зобов'язаний надати всю ділову документацію, ведення якої продиктоване відповідними законами і нормативними актами. Аудит стану нормування праці базується, в основному, на даних звітності відділу праці та заробітної плати, служб (відділів, бюро) нормування праці, планового відділу, бухгалтерського і розрахункового відділів, відділу кадрів. Перевіряються всі необхідні внутрішні планові, технічні, облікові, звітні та позазвітні джерела інформації.
Відбір матеріалів для дослідження здійснюється за визначеною схемою. Використовується, наприклад, принцип репрезентативної вибірки документів і даних первинного обліку.
Для здійснення аудиторської перевірки необхідний цілий ряд аналітичних показників, що відображають об’єктивну інформацію про стан нормування праці на підприємстві. В якості джерел такої інформації можуть виступати: штатний розклад підприємства (його філій), положення про роботу відділів (служб) підприємства, посадові інструкції, правила внутрішнього трудового розпорядку, колективні договори, індивідуальні трудові договори (контракти), трудові угоди, положення про оплату праці і матеріальне заохочення, інші нормативні матеріали, що регулюють трудову діяльність, дані про використання робочого часу, зведені дані фотографій і самофотографій робочого часу, моментних спостережень, наряди на виконання робіт, змінні рапорти, дані оперативного аналізу, що містять оцінку стану нормування праці по окремих ділянках, професіях робітників та видах робіт, дані щомісячного та щоквартального цехового обліку, щорічна статистична звітність підприємства про виконання норм виробітку і стан нормування праці, а також акти перевірок, вибіркових обстежень, накази, розпорядження, інформація, що міститься в звітах цехів про виконання організаційно-технічних заходів щодо зниження трудомісткості продукції, покращення використання робочого часу, календарних планів перегляду норм, протоколи виробничих нарад, акти перевірки колективних договорів, засідань комісій з трудових спорів, пояснювальні і докладні записки, планово-економічні розрахунки. Іншим джерелом інформації виступають відповіді працівників на питання, задані в усній формі або у вигляді анкет, співбесіди, спостереження, соціологічні тести. 
До розробки спеціальних анкет (наприклад, для різноманітних груп персоналу з урахуванням стажу, професії, посади, кваліфікації), проведення співбесід (по заздалегідь складеному плану) доцільно залучати кваліфікованих психологів і соціологів.
Цифрові дані звітності мають бути граничне вірогідними і відбивати істинний стан справ. Вірогідність і повнота інформації, що використовується в ході перевірки, сприяє точності оцінок і зменшенню трудомісткості аудиторських процедур. За надання аудитору помилкової, невірогідної або неточної вихідної інформації, уведення його в оману керівництво підприємства несе кримінальну відповідальність.
Третій етап - дослідний чи етап аналітичного опрацювання й узагальнення оціночних результатів перевірки.
Дослідний етап проведення аудиту стану нормування праці передбачає реалізацію розробленої на організаційному етапі програми аудиторської перевірки за зазначеними в ній об’єктами аудиту і систематизацію результатів досліджень. Під час обробки первинних статистичних матеріалів можуть застосовуватись загальні (дедукція, індукція, порівняння) і специфічні (визначення відносних і середніх величин, статистичних угруповань, балансові, статистико-математичні методи аналізу і прогнозування) методи аналізу даних і отриманої інформації, а також методи синтезу, вибіркового обстеження, інтерв’ювання, тестування, сканування, експертних оцінок. Крім того, в аналізі використовуються також деякі розрахунково-аналітичні і спеціальні прийоми обробки інформації (ранжирування, розкладення, побудова аналітичних таблиць).
1.	Оцінка організації нормування праці.
		Аудит нормування праці базується в основному на даних відділу праці і заробітної плати. Однак перевірці всіх необхідних звітних та позазвітних джерел інформації має передувати безпосередня оцінка організації роботи з нормування праці на підприємстві. В ході аудиторської перевірки аналізується ступінь відповідальності за якість і своєчасність виконання покладених на відділ праці і заробітної плати завдань і функцій (зазначених в Положенні про відділ праці і заробітної плати, затвердженому керівником підприємства), ступінь відповідальності конкретних фахівців, що визначається їхніми посадовими інструкціями.
		Застосування застарілих інструкцій або вимог, які за різними причинами не були своєчасно поновлені або відмінені, спричиняє в практичній роботі юридичні та організаційні труднощі для підприємства. Проведення аудиту стану нормування праці дозволяє не лише виявити наявність таких документів, полегшуючи і спрощуючи тим самим роботу персоналу, але і розробити пропозиції про поновлення дії або відміну інструкцій, скласти нові науково обґрунтовані інструкції, що створює передумови для удосконалення організації виробництва і росту продуктивності праці колективу підприємства.
		Під час аналізу організації нормування праці аудитору необхідно пам’ятати, що можливості раціоналізації процесів нормування та приведення структури служби нормування праці у відповідність із потребами виробництва в даний час не регламентуються директивними органами і цілком залежать від самого підприємства. Однак в будь-якому разі відсутність на підприємстві самостійного підрозділу з нормування праці, як наслідок поєднання функцій служб нормування праці з функціями інших структурних підрозділів, аудитору слід сприймати негативно, оскільки включення фахівців з нормування праці до складу інших відділів і служб підприємства в значній мірі орієнтує їхню діяльність на виконання завдань цих служб і не сприяє ефективності роботи з нормування праці. Чіткість, оперативність і повнота виконання завдань працівниками служб нормування праці, насамперед, залежать від рівня їхньої зайнятості безпосередніми роботами з нормування праці, що є максимальним за умови неприпустимості відволікання працівників з нормування праці на виконання невластивих їм функцій.
Після попереднього ознайомлення із організацією нормування праці на підприємстві аудитору варто оцінити кількісний та якісний склад кадрів служби нормування. Кількісний склад кадрів служб нормування праці на підприємстві визначається штатним розкладом та нормативними матеріалами щодо визначення чисельності службовців. Зіставлення нормативних та фактичних даних про чисельність співробітників служб нормування праці дозволить аудитору зробити висновок про забезпеченість підприємств фахівцями з нормування праці в необхідній кількості. 
При оцінці якісного складу працівників служб нормування праці за основу береться зміст виконуваних робіт і вимоги до них, зазначені в посадових інструкціях, Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику й інших нормативних документах. Основним показником якісного складу кадрів є професійно-кваліфікаційний рівень працівників підприємства. З метою аналізу професійно-кваліфікаційної структури кадрів служб нормування праці аудитору необхідно визначити питому вагу працівників, що мають вищу та середньо-спеціальну освіту, яка відповідає займаній посаді та профілю виробництва, та працівників, що мають  вищу та середньо-спеціальну освіту, але не мають спеціальної підготовки в галузі нормування праці.
Найбільш кваліфікованою в питаннях нормування праці, як правило, є група працівників, що мають вищу та середньоспеціальну освіту із спеціальною підготовкою в галузі нормування, найменш кваліфікованою – група працівників із вищою та середньоспеціальною освітою без спеціальної підготовки в галузі нормування. До оцінки діяльності працівників останньої групи аудитором повинен бути застосований диференційований підхід - з урахуванням стажу роботи безпосередньо в сфері  нормування праці. Для встановлення достовірної картини професійно-кваліфікаційного складу кадрів аудитору слід розподілити працівників служб нормування праці за стажем роботи в галузі нормування. 	Серед фахівців служби нормування праці з вищою та середньоспеціальною освітою без спеціальної підготовки в галузі нормування можуть бути присутні працівники із стажем роботи безпосередньо в нормуванні праці більше п’яти років. Таких працівників аудитор може віднести до групи працівників служби нормування, що є достатньо кваліфікованими в питаннях нормування праці.  Працівників служби нормування праці без спеціальної підготовки в галузі нормування, стаж роботи яких не перевищує 1-3 років, аудитор може визнати недостатньо кваліфікованими в питаннях нормування, оскільки працівникам без спеціальної підготовки для отримання практичних навичок в нормуванні праці необхідний значно триваліший стаж роботи в сфері нормування – як правило, більше трьох років. 
	Таким чином, під час аудиторської перевірки організації нормування праці на виробничих підприємствах аудитору необхідно враховувати факт наявності (або відсутності) самостійного підрозділу з нормування, а також стан професійно-кваліфікаційної структури кадрового складу служб з нормування праці.
	2. Перевірка відповідності системи нормування праці діючим законам та інструкціям в галузі нормування.
Аудиту нормування праці належить провідна роль в вирішенні протиріччя між інтересами осіб, задіяних в господарчому процесі – роботодавця і найманих робітників. В нових умовах господарювання, що характеризуються розвитком ринкових відносин, підвищуються вимоги до найманого робітника в частині його професійної придатності, мобільності, умінні раціонально використовувати робочий час. Уміло користуючись цим, деякі роботодавці (особливо це характерно для приватних підприємств) порушують положення діючого в Україні трудового законодавства, установлюючи працівникам норми праці, що ведуть до надмірної інтенсифікації процесу праці, стомлюваності працівників, втрати ними життєвих сил, що не можуть бути компенсовані навіть суттєвим підвищенням рівня заробітної плати.
Роботодавець в ринкових умовах прагне до того, щоб норми праці, регламентуючи певну інтенсивність праці, забезпечували максимальний рівень продуктивності праці. Для працівника ж важливим є забезпечення оптимальної інтенсивності праці. Вирішенням даної проблеми служить приведення діючої на підприємствах системи нормування праці в відповідності з положеннями чинного трудового законодавства, вимогами науково-технічного прогресу та соціально-економічного розвитку з урахуванням інтересів працівників і виробництва. 
Для створення прогресивної системи нормування праці, яка б забезпечувала зниження витрат виробництва підвищення його ефективності, сприяла росту продуктивності праці, вирішенню соціальних завдань, необхідним є забезпечення легітимності діяльності підприємства відносно використання його трудових ресурсів, а саме, приведення у відповідність системи нормування праці зафіксованим в нормативних документах положенням. В ході аудиторської перевірки слід виявити всі відхилення від чинних законів та нормативних актів, а саме:
Конституції України;
Кодексу законів про працю (КЗпП)України; 
законів України “Про оплату праці”, “Про охорону праці” та ряду законодавчих, нормативно-правових актів, що регламентують права і обов’язки підприємства по відношенню до персоналу;
Постанови Кабінету Міністрів України “Про заходи поліпшення нормування праці в народному господарстві” від 20 березня 1995 р.; 
„Рекомендацій з нормування праці в галузях народного господарства”, схвалених Колегією Міністерства праці України (в даний час Міністерство праці і соціальної політики України) 19 квітня 1995 р.; 
наказу Міністерства праці і соціальної політики України “Про заходи поліпшення нормування праці” від 28 грудня 2000 р.; 
наказів та рекомендацій відповідних міністерств (відомств). 
У випадку виявлення порушень чинного законодавства аудитор має вказати на конкретний закон, нормативний акт, положення якого не виконуються на  підприємстві. Необхідно не лише знати закони і механізм їхньої дії, але і враховувати їх в своїй діяльності.
Особливою ділянкою аудиторської роботи є оцінка правильності реєстрації соціально-правових питань і їх відображення у відповідних документах. Економіці ринкового типу властива багаторівнева ієрархічна система регулювання взаємовідносин роботодавців і найманих робітників, яка являє собою систему угод, що включає трудові контракти, колективні договори, галузеві  угоди. В названих правових документах аудитору важливо перевірити, чи виступають вони гарантом соціального захисту працівників в частині організації, нормування й оплати їхньої праці.
	Таким чином, аудит нормування праці спирається на закони та інструкції, що регламентують використання найманої праці та управління нею, на норми трудового права. До обов’язків аудитора входить не тільки перевірка ведення встановленої законом документації, але і консультування з питань, якими законодавчими та нормативними актами варто керуватися адміністрації підприємства та менеджерам всіх рівнів при використанні мікро - і макроекономічного обліку витрат праці всіх працівників підприємства, проведенні атестації, вирішенні конфліктних ситуацій, що виникають в практиці управління персоналом. Надання аудиторських послуг із консультування з питань трудового законодавства слугує інтересам не лише керівництва підприємства, що замовило аудит, але і держави. 
	3. Нормативні матеріали.
	Однією з основних задач аудиту нормування праці на виробничих підприємствах є оцінка застосовуваних нормативних матеріалів і ступеня їхнього використання. Нормативно-методичні матеріали для нормування праці повинні відповідати сучасному рівню розвитку техніки і організації праці. Забезпеченість підприємств прогресивними нормативно-методичними матеріалами для нормування праці підвищує якість нормативної роботи, сприяє удосконаленню організації виробництва, поширенню і впровадженню позитивного досвіду, росту продуктивності праці.
	Система нормативного забезпечення складається із сукупності положень, методичних рекомендацій, нормативних матеріалів, порядку їхньої розробки, узгодження, запровадження і перегляду. Вона є організаційно-методичною основою для прийняття управлінських рішень з питань нормування праці на підприємствах різноманітних форм власності.
	Аудиторську перевірку нормативного забезпечення починають з визначення кола нормативних матеріалів, які є в наявності на підприємстві. Аудиторами складаються таблиці з рядом показників (найменування нормативних матеріалів, рік видання, термін дії). Визначається, чи на всі роботи є нормативи і види цих нормативів (міжгалузеві, галузеві, місцеві), коли вони були затверджені і яка частка робіт нормується по наявних нормативах. Варто установити, чи відповідають організаційно-технічні умови, прийняті в нормативах, тим, які маються на підприємстві, оскільки досягнення зазначеної відповідності необхідно для успішного застосування нормативів.
	При проведенні аудиторської перевірки слід виявити всі випадки застосування міжгалузевих і галузевих нормативних матеріалів з праці, термін дії яких перевищує п'ять років. Такі нормативні матеріали підлягають обов’язковій перевірці, а в разі необхідності - заміні (згідно з „Рекомендаціями з нормування праці в галузях народного господарства” 1995 р.).
	Аналізуючи практику застосування міжгалузевих і галузевих нормативів з нормування праці, аудитору необхідно ознайомиться з Переліком нормативів, затверджених вищестоящою організацією для застосування, та визначити, які із збірників, зазначених в Переліку, необхідні для нормування праці на даному підприємстві, які з них маються в наявності. Слід з’ясувати причини незастосування нормативів, рекомендованих Переліком (відсутність умов впровадження, неприйнятність нормативів для конкретних підприємств і організацій тощо).
	Таким чином, оскільки якість діючих норм багато в чому визначається прогресивністю діючих підприємстві нормативно-методичних матеріалів з питань нормування праці, під час перевірки стану нормування праці аудитору необхідно оцінювати не тільки забезпеченість підприємства нормативно-методичними матеріалами з нормування праці, але і їхню якість. З цією метою до переліку питань, що підлягають аналізу в ході аудиторської перевірки стану нормування праці доцільно включати наступні: наявність на підприємстві Переліку норм і нормативів, рекомендованих вищестоящою організацією для застосування; стан забезпеченості підприємства збірниками норм і нормативів, необхідними для нормування праці на даному підприємстві і включеними до Переліку; відповідність організаційно-технічних вимог, прийнятих в нормативах, досягнутому рівню організації виробництва і праці на підприємстві.
5. Норми праці.
Перед початком аудиторської перевірки норм праці на виробничих підприємствах необхідно насамперед переконатись в правильності вибору того чи іншого виду норм, що застосовуються для нормування праці різних категорій працівників (а саме, норм часу, виробітку, обслуговування, чисельності, підлеглості, нормованого завдання), методу їхнього визначення (аналітичний, дослідно-статистичний), а також визначити стан вихідної бази для їхнього розрахунку – нормативних матеріалів для нормування праці (уточнити список міжгалузевих (галузевих) нормативів, рекомендованих для застосування на підприємствах певної галузі господарювання, перевірити терміни дії нормативних збірників, проаналізувати якість нормативів і можливості їхнього застосування для розрахунку норм праці на даному конкретному підприємстві).
5.1. Аудит   якості   норм   виробітку. 
Стан нормування праці робітників-відрядників (за умови обліку продукції в натуральних одиницях) може бути визначений на підставі проведення аудиту якості застосованих для нормування їхньої праці норм виробітку.
В якості вихідних даних для проведення аудиту якості норм виробітку може бути використана, по-перше, внутрішньозаводська поточна документація (зведені дані фотографії робочого часу, наряди на виконання робіт, змінний рапорт, звіт про виконання норм виробітку робітниками-відрядниками), по-друге, статистична звітність підприємства (звіт про виконання норм виробітку і стан нормування праці за формою № 4-ПВ), і, по-третє, інформація, що міститься в звітах цехів, наприклад, про виконання заходів щодо зниження трудомісткості продукції, покращення використання робочого часу, матеріалах нарад, протоколах засідань комісій з трудових спорів тощо. Правильність розрахунку норм виробітку може бути перевірена аудитором із використанням формули (1.3). 
Якість діючих на підприємстві норм виробітку аудитор може перевірити шляхом розрахунку наступних показників: питомої ваги технічно обгрунтованих норм виробітку, коефіцієнта виконання норм виробітку; коефіцієнта напруженості норм виробітку.
Питома вага технічно обгрунтованих норм виробітку може бути визначена аудитором за формулою (1.12). Різниця між загальною кількістю діючих на підприємстві норм виробітку і кількістю технічно обгрунтованих норм виробітку вкаже аудитору на кількість досвідно-статистичних норм виробітку, яким в ході аудиторської перевірки слід приділити особливу увагу. Наприклад, коли відомо, що на одному із підприємств машинобудування, розташованому в Донецькій області України, кількість діючих норм становить 560, в тому числі технічно обґрунтованих – 297, аудитором може бути визначена питома вага технічно обґрунтованих норм за допомогою формули (1.12), та отримано відповідь 53 % (297/560∙100), кількість досвідно-статистичних норм, яка має скласти 263 (560-297), та їх питома вага – 47 % ((263/560)∙100). Досвідно-статистичні норми, як правило, недостатньо точно відображають необхідні витрати праці і мають бути замінені технічно обґрунтованими нормами (встановленими за прогресивними нормативами, в тому рахунку міжгалузевими і галузевими). З метою забезпечення адресності аудиторських рекомендацій щодо зменшення числа досвідно-статистичних норм необхідно порівняти питому вагу технічно обгрунтованих та досвідно-статистичних норм виробітку по окремим ділянкам (цехам, підрозділам) підприємства. Ретельно аудитором мають бути перевірені і техніко-обгрунтовані норми, що значно перевиконуються. Останнє, як правило, є слідством недостатньої обґрунтованості норм, або невідповідності використаних для їх встановлення нормативних матеріалів організаційно-технічним умовам виробництва. В цьому випадку аудитору варто встановити, за якими нормативами розраховані норми виробітку, чи виступають відповідні нормативи рекомендованими для застосування на даному підприємстві та, чи не є вони застарілими.
Наступним кроком є визначення аудитором коефіцієнта виконання норм виробітку за формулою (1.11) та середнього відсотка виконання норм виробітку в цілому по підприємству. Дані для проведення розрахунків можуть бути отримані аудитором із матеріалів внутрішньозаводського обліку (дод. З, лист фотографії робочого часу, дод. І, змінний рапорт). 
В ході аудиторської перевірки слід виявити всі випадки недовиконання (нижче за 100 %) та перевиконання (більше, ніж на 20 %) діючих норм виробітку і встановити їх причини (невідповідність норм діючим організаційно-технічним умовам виробництва, низький рівень професійно-кваліфікаційної майстерності працівників, інші причини). Показник питомої ваги робітників, що виконують норми нижче чи вище середнього рівня, може бути визначений за даними щомісячного обліку розподілу робітників за рівнем виконання норм (дод. К, Л), які слугують вихідними даними для заповнення першого розділу форми статистичної звітності №  4‑ПВ “Звіт про виконання норм виробітку і стан нормування праці” (дод. Д).
Однак високий або низький рівень виконання норм ще не можна вважати показником якості норм виробітку. На якість діючих норм виробітку визначальний вплив робить рівень їхньої напруженості. Коефіцієнт напруженості норм виробітку, за якими нормується праця робітників-відрядників, може бути визначений аудитором за формулою (1.14). Для прикладу проаналізуємо наступні дані про виконання норм виробітку за 2003 р. на підприємстві вугільної галузі, яке розташовано в Донецькій області України (табл. 3.1).

Таблиця 3.1

Розподіл робітників-відрядників за ступенем 
виконання норм виробітку на підприємстві вугільної промисловості в 2003 р.
Од. вим.	до 80%	від 80 до 100%	від 100 до 110%	від 110 до 120%	від 120 до 130%	від 130 до 150%	більше 
150%	Підсумок	Середній 
відсоток	

Чол.

%	
18

2,0	
40

4,5	
94

10,57	
391

43,98	
260

29,25	
86

9,7	
-

-	
889

100	
-

118,7	
Користуючись даними табл. 3.1, аудитор має змогу розрахувати середній відсоток виконання норм виробітку на даному підприємстві та отримати відповідь 118,7 %. Наступним кроком аудитора має стати розрахунок коефіцієнта напруженості норм виробітку, для чого йому варто скористатись формулою (1.14), отримавши відповідь 0,84 (100/(100+18,7)). Для формулювання відповідних висновків за результатами розрахунків аудитор повинен пам’ятати, що, чим ближче значення коефіцієнта напруженості норм до одиниці, тим вищою є якість чинних норм виробітку.
Для всебічної оцінки якості норм аудитору слід визначити, по-перше, їх середню напруженість по підприємству і, по-друге, оцінити відмінність в напруженості норм по окремих ділянках (цехах) і видах робіт (за даними первинного оперативного обліку). За тими підрозділами, де якість норм виробітку є нижче середнього рівня й істотно відрізняється від показників інших підрозділів підприємства, аудитору необхідно провести більш детальний аналіз шляхом вибіркової перевірки якості окремих норм.
Аналіз якості окремих норм виробітку заснований на проведенні спостережень, зіставленні фактичних  умов праці з передбаченими технологією і нормативами. Метою вибіркової перевірки норм є розробка конкретних заходів для поліпшення якості діючих норм виробітку або організаційно-технічних умов їхнього виконання. 
Аудит стану нормування праці робітників-відрядників дозволяє виявити конкретні резерви росту продуктивності праці на підприємстві, які можна згрупувати наступним чином:
1. Скорочення чисельності робітників-відрядників, що не виконують норми виробітку;
2. Забезпечення оптимального рівня напруженості норм виробітку (наближення коефіцієнту напруженості норм виробітку до 1);
3. Збільшення охоплення робітників-відрядників науково (технічно) обґрунтованими нормами виробітку.
Перший напрямок має на меті здійснення наступних заходів: додаткове навчання робітників, що не виконують встановлені норми, усунення організаційно-технічних причин невиконання норм, підвищення матеріального заохочення  працівників в виконанні і перевиконанні норм. Здійснення зазначених заходів дозволить ліквідувати вузькі місця на виробництві, зменшити втрати робочого часу і тим самим підвищити рівень продуктивності праці.
Показник росту продуктивності праці при перевиконанні робітниками встановленої норми виробітку розраховується за формулою (1.16). Другий напрямок передбачає забезпечення оптимальної напруженості норм виробітку за рахунок збільшення питомої ваги технічно обгрунтованих норм і усунення причин їхньої неоднакової напруженості на окремих видах робіт. Показниками ефективності даного заходу виступають ріст продуктивності праці та зниження нормативної трудомісткості продукції, що можуть бути визначені за формулами (1.17, 1.18). Наприклад, якщо на металургійному заводі, розташованому в Донецькій області України, рівень виконання технічно обґрунтованих норм праці в 2003 р. становив 105 %, а досвідно-статистичних – 125 %, аудитор має змогу, скориставшись формулою (1.17), визначити резерв росту продуктивності праці при підвищенні обґрунтованості норм та отримати відповідь 19 % ((125/105∙100-100). Зниження трудомісткості продукції в результаті реалізації резерву росту продуктивності праці аудитор може визначити за формулою (1.18), отримавши відповідь 16 % (19∙100/(100+19)).
Третій напрямок включає заходи щодо розширення охоплення науково обгрунтованими нормами виробітку робітників-відрядників. Регламентуючи склад, послідовність і періодичність виконання робіт, науково обгрунтовані норми виробітку конкретизують виробничі функції робітників-відрядників. Застосування науково обґрунтованих норм виробітку може сприяти вивільненню зайвої чисельності робітників.
Таким чином, метою проведення аудита норм виробітку є виявлення недоліків в якості діючих норм й організаційно-технічних умов виробництва, аналіз причин зазначених недоліків, а також розробка конкретних заходів,  спрямованих на  їхнє усунення, що в кінцевому підсумку сприятиме підвищенню продуктивності праці робітників-відрядників.
5.2. Аудит встановлення і виконання норм часу.
На багатьох промислових підприємствах випускається широка номенклатура продукції і робітники змушені протягом дня виконувати різні операції, що часто робить неможливим використання для нормування їхньої праці норм виробітку. В цьому випадку аудиту підлягає порядок встановлення і виконання норм часу. Перевірка правильності встановлення норм часу проводиться аудитором із використанням формул (1.1, 1.2). Однак, слід зазначити, що метою проведення аудиторської перевірки норм часу виступає не лише встановлення необхідних витрат часу на виконання певної роботи. Поопераційні норми часу, отримані за результатами обробки результатів фотографії робочого часу, групуються за деталями, цехами, ділянками. Таким чином аудитором визначається трудомісткість робіт по окремим професіям, групам обладнання, конкретним структурним підрозділам підприємства для подальшого аналізу і перевірки чисельності робітників, кількості одиниць обладнання, використання фонду заробітної плати.
Якість норм часу характеризується ступенем їхньої напруженості. Для розрахунку коефіцієнту напруженості норми часу аудитором може бути використана формула (1.4). В процесі аудиторської перевірки слід визначити середню напруженість норм часу на підприємстві, а також ступінь розходження в рівні виконання норм часу за цехами, робочими місцями і видами робіт.
Наступним кроком є визначення аудитором рівня виконання норм часу як відношення часу, передбаченого на виробництво одиниці продукції (роботи) по встановлених нормах, до фактично витраченого часу за формулою (1.13). Для точного визначення рівня виконання норми часу робітниками важливе значення має правильність обліку відпрацьованого часу, тому в ході аудиторської перевірки доцільно звернути увагу на наявність вичерпних даних щодо використання робочого часу. Дані первинного обліку відпрацьованого часу (дод. Д, З) дозволять аудитору виявити недоліки в організації праці з метою подальшої розробки заходів щодо підвищення її продуктивності. Показник росту продуктивності праці в результаті перегляду норм часу може бути розрахований за формулою (1.15). Наприклад, в механічному цеху машинобудівного підприємства, розташованого в Донецькій області України, діюча норма штучного часу становить 19,5 хв. На підприємстві маються можливості зменшення норми штучного часу до 18,6 хв. За даними механічного цеху аудитор має змогу визначити показник росту продуктивності праці в результаті перегляду норми штучного часу за формулою (1.15) і, отримавши відповідь 4,5 % ((19,9/18,6)∙100-100), прийти до висновку про необхідність перегляду діючої норми часу. 
Розробка норм часу з урахуванням наданих аудитором рекомендацій сприятиме виявленню і реалізації резервів скорочення витрат часу на одиницю виробу, зменшенню необхідної чисельності працівників та підвищенню ефективності їхньої праці. 
5.3 Аудит встановлення і дотримання норм чисельності.
На підприємствах, де є необхідність в обслуговуванні складної техніки (машин, апаратів) кількома робітниками, аудиту підлягає порядок встановлення і дотримання норм чисельності. Правильність розрахунку норми чисельності перевіряється аудитором із використанням формул (1.6, 1.7). 
В разі виявлення відхилення штатної чисельності працівників від нормативної аудитору необхідно встановити причину цього. Так, відхилення можуть бути викликані тим, що нормативами чисельності не враховуються організаційно-технічні умови виконання робіт, або чинники, що визначають чисельність працівників, є недостатньо ймовірними. Крім того, виявлені в процесі аудиторської перевірки відхилення фактичної чисельності від нормативної можуть бути обумовлені не лише якістю нормативів, але і об’єктивною необхідністю виробництва. Для уникнення помилок в висновках аудитору слід провести вибіркове вивчення витрат часу на виконання робіт.
Для того, щоб скласти об’єктивну думку щодо обґрунтованості норми чисельності, аудитор повинен:
дослідити по можливості всі види виконуваних робіт на дільниці (в цеху);
за допомогою фотографії робочого дня і хронометражних спостережень визначити раціональність використання робочого часу виконавців, врахувати його витрати на різноманітні роботи;
виявити величину вільного часу у кожного виконавця.
При перегляді норм і нормативів чисельності кількість умовно або фактично вивільнених робітників (Еч) визначається аудитором за формулою (1.20). Для прикладу проаналізуємо наступні дані. В результаті перерозподілу обов’язків діючий на хімічному заводі, розташованому в Донецькій області України, норматив чисельності операторів котельної, які працюють у три зміни, зменшився з 4 до 2 чол. Аудитором може бути визначене умовне вивільнення робітників  із використанням формули (1.20) та отримано відповідь 6 чол. ((4-2)∙3). Отриманий результат аудитор має помножити на число місяців дії даного заходу і поділити на 12. 
Проведення аудиторської перевірки норм чисельності допоможе аудитору в визначенні оптимальної чисельності окремих груп або професій працівників для забезпечення максимального рівня продуктивності праці на підприємстві.
5.4. Аудит встановлення і дотримання норм підлеглості.
Зміст праці службовців має суттєві відмінності від праці робітників. Наприклад, праця такої групи службовців, як керівники, полягає в управлінні персоналом на різних ієрархічних рівнях підприємства. Для нормування праці керівників застосовують норми підлеглості.
В основі визначення норми підлеглості на одного робітника апарата управління лежить трудомісткість функцій управління. Перевірка правильності розрахунку норм підлеглості здійснюється аудитором за формулою (1.19). Наприклад, маються наступні дані. Чисельність робітників в одному із виробничих підрозділів машинобудівного підприємства, розташованого в Донецькій області України, складає 560 чол., реальний фонд робочого часу – 168 год., і трудомісткість функцій управління - 9040 год. Користуючись формулою (1.8), аудитор має змогу визначити норму підлеглості в розрахунку на одного працівника адміністративно-управлінського персоналу. За даними машинобудівного підприємства аудитор отримає відповідь 10 чол. ((560/9040)∙168). З урахуванням вітчизняного і зарубіжного досвіду в кожному окремому випадку для керівника аудитором може бути рекомендована норма чисельності підлеглих від 5-6 до 8-10 чоловік. На підставі норми підлеглості аудитором можуть бути перевірені норми чисельності адміністративно-управлінського персоналу шляхом віднесення чисельності робітників до норми підлеглості. За даними машинобудівного підприємства аудитор отримає норму чисельності, що дорівнює 56 чол. (560/10). Фактична чисельність керівників по кожній функції управління має бути порівняна аудитором з чисельністю, розрахованою за нормативними значеннями. В випадку, якщо фактична чисельність перевищує нормативну, аудитором мають бути запропоновані заходи щодо її скорочення. Збільшення фактичної чисельності може бути виправдано аудитором лише в тому випадку, якщо це сприяє росту продуктивності праці всіх категорій працівників.
	Для кожного керівника (директора, начальника цеху, відділу, майстра) аудиторській перевірці підлягають три основних параметри, що характеризують зміст, обсяг і умови їхньої праці: чисельність підлеглих, чисельність заступників (помічників), а також витрати робочого часу на виконання закріплених за ними видів діяльності (робіт, функцій). Як правило, необхідна чисельність заступників визначається співвідношенням кількості функціональних і виробничих підрозділів, очолюваних керівником, і норми підлеглості. Наприклад, для ефективного управління діяльністю двадцяти чотирьох виробничих підрозділів і служб машинобудівного підприємства, розташованого в Донецькій області України, при діючий нормі підлеглості, що дорівнює 6, аудитором може бути встановлена рекомендована чисельність заступників керівника, яка становитиме 3 чол. (24-6/6). 
Для керівників функціональних підрозділів норма підлеглості включає кількість груп, бюро, що перебувають в їхньому веденні, а також окремих виконавців. Як правило, норма підлеглості в цьому випадку знаходиться в межах від 6 до 10.
	Встановлення норми підлеглості конкретним працівникам припускає облік аудитором кола їхніх обов'язків. Наприклад, на металургійному підприємстві, розташованому в Донецькій області України, керівнику відділу праці і заробітної плати фактично підпорядковано 6 співробітників при нормі підлеглості, що дорівнює 12. В цьому випадку аудитору варто запропонувати додатково доручити йому (з розрахунку 50 % робочого часу) виконання обов'язків виконавця.
	Для одержання даних про фактичні витрати часу керівників аудитором можуть бути розроблені карти самоспостережень. Дані самоспостережень аудитор має можливість проконтролювати за допомогою проведення фотографії робочого часу та еталонних замірів. Трудомісткість робіт керівників може бути визначена аудитором методом експертних оцінок, тестового, анкетного опитування, а також на підставі даних оперативного      обліку. 
Оскільки якість норм підлеглості безпосередньо залежить від організаційно-технічних умов на конкретному підприємстві,  першорядну увагу аудитору варто приділити раціоналізації процесу праці керівників, а саме: виявленню і усуненню непотрібних і неефективних (з погляду на цілі підприємства) робіт і операцій, зайвої інформації та документації тощо.
	Норми підлеглості у майстрів, як правило, значно перевищують норми підлеглості інших керівників. Як свідчить практика промислових підприємств, чисельність робітників, підлеглих майстру, може коливатися від 10-12 до 50-60 [44, 196]. При перевірці (встановленні) норми підпорядкованості майстру аудитором повинний бути врахований тип виробництва, рівень складності робіт і інші умови закріпленої за ним виробничої дільниці. 
	Таким чином, основними завданнями аудиту норм підлеглості на виробничому підприємстві виступають:
перевірка обґрунтованості чисельності керівників та службовців, правильності їх використання у відповідності з посадою та кваліфікацією; 
виявлення надлишку в штатах; 
попередження виникнення вузьких місць на певних ділянках управлінської і інженерної праці.
5.5. Аудит встановлення і дотримання норм обслуговування.
На підприємствах, де мають місце машинні, автоматизовані та апаратні процеси, і праця робітника і машини проходить паралельно, аудиторській перевірці підлягають норми обслуговування. Правильність встановлення норми обслуговування визначається аудитором із використанням формул (1.4, 1.5).
Головне завдання аудиторської перевірки норм обслуговування полягає в визначенні такого обсягу робіт або зони обслуговування, які забезпечать оптимальну зайнятість робітників за умови дотримання технологічних режимів і параметрів виробництва, а також вимог техніки безпеки.
Скласти думку про якість норм обслуговування аудитор може на підставі перевірки відповідності діючих норм обслуговування нормам, встановленим за допомогою  нормативних матеріалів (типових норм обслуговування). На підставі отриманих за результатами аудиторської перевірки норм праці даних аудитором перевіряється, наскільки сумарна зайнятість робітників наближається до значення, що відповідає міжгалузевим і галузевим нормативам. В разі, якщо зазначена вимога не виконується, аудитором проектується перерозподіл обов'язків працівників з урахуванням можливого сполучення професій (функцій), складається баланс робочого часу з розрахунку оптимальної зайнятості виконавців, визначається їхня чисельність, що вивільняється. Проектовані витрати праці фіксуються в нормах, рекомендованих аудитором за результатами перевірки. При перегляді норм обслуговування кількість умовно або фактично вивільнених робітників може бути визначена за формулою (1.19). Наприклад, в механічному цеху машинобудівного заводу, розташованому в Донецькій області України, для слюсарів міжремонтного обслуговування обладнання діюча норма обслуговування становить 15 од. Загальна кількість устаткування, що обслуговується, складає 600 од. Галузевими нормативами з урахуванням техніко-організаційних умов виробництва передбачено застосування норми обслуговування на рівні 18 од. Економію чисельності на даному підприємстві аудитор має змогу визначити за формулою (1.19). Різниця між фактичною чисельністю робітників та чисельністю, розрахованою аудитором за уточненими нормами обслуговування, має скласти 6 чол. ((600/15)-(600/18)). Отримавши даний результат, аудитор зможе прийти до висновку, що діючу на підприємстві норму обслуговування є доцільним привести у відповідність з нормою, передбаченою галузевими нормативами із внесенням відповідних корективів в штатний розклад.
	5.6. Аудит якості нормованих завдань.
	Основою для встановлення нормованих завдань робітникам-почасовикам слугують норми часу і норми виробітку (див. формулу (1.9)), тому в ході аудиторської перевірки обов’язково має бути врахований середній рівень виконання норм, на підставі яких були встановлені нормовані завдання. 
Нормовані завдання робітникам-почасовикам встановлюються на підставі міжгалузевих, галузевих та інших нормативів, рекомендованих для застосування на підприємстві даної галузі промисловості. Методи визначення нормованих завдань робітникам-почасовикам залежать від характеру трудового процесу, а саме, від стабільності робіт за складом і часом виконання. Так, для робітників, зайнятих на стабільних за складом роботах, нормовані завдання встановлюються на підставі норм часу (виробітку) з урахуванням виробничих планів, графіків виконання робіт, паспортних даних обладнання. Встановлення нормованих завдань для робітників, що виконують нестабільні за складом роботи, передбачає визначення певного резерву часу на виконання ними випадкових робіт. 
	Аудиторська перевірка даного виду норм праці передбачає необхідність визначення:
	переліку професій робітників і видів робіт, за якими встановлюються нормовані завдання;
чисельності і питомої ваги робітників-відрядників, що працюють за технічно обґрунтованими нормованими завданнями, в тому числі розрахованими на основі галузевих і міжгалузевих нормативних матеріалів з праці;
обсягу, фактичного часу виконання, відсотку виконання нормованих завдань;
якості виконуваних робіт;
характеру і видів ненормованих робіт, виконуваних робітниками.
Результатом аудиторської перевірки нормованих завдань є обґрунтування складу і обсягу робіт, що мають бути виконані робітником або групою робітників за певний період часу за умови дотримання встановлених вимог до якості продукції.
Аналіз найважливіших укрупнених трудових показників (чисельності персоналу, робочого часу, продуктивності праці, заробітної плати, організації праці) здійснюється в тісному взаємозв'язку з динамікою всіх інших показників фінансово-господарської діяльності підприємства. Глибина аналізу кожного з показників залежить від цілеспрямованості аудиту (тематичного аналізу, коли вивчаються особливо актуальні для підприємства питання).
	Четвертий етап - складання звіту про здійснення аудиторських процедур і підписання аудиторського висновку.
По завершенні аудиторської перевірки стану нормування праці аудитором складаються узагальнюючи документи: аудиторський звіт та аудиторський висновок. 
Аудиторський звіт являє собою складений в довільній формі опис всіх виявлених порушень, помилок, відхилень, з оцінкою стану нормування праці на підприємстві, достовірності звітності та законності господарських операцій. 
Інформація, подана у звіті, повинна бути чіткою, надійною, незалежною, об’єктивною та правдивою. Аудиторський звіт призначений для замовника аудиторських послуг і його зміст не підлягає оприлюдненню. 
Результати аудиторського контролю узагальнюються відповідно до норм і стандартів аудиту України чи існуючих у світовій аудиторській практиці нормативів і стандартів у вигляді аудиторського висновку. Аудиторський висновок – офіційний документ, що має юридичну силу для органів державної влади, судових інстанцій, юридичних і фізичних осіб. За своїм правовим статусом аудиторський висновок прирівнюється до висновку експертизи, що призначається у відповідності до процесуального законодавства України [32, 252]. Цей документ впливає на репутацію підприємства. Порядок складання й оформлення аудиторського висновку є принциповим. При викладі результатів перевірки варто дотримуватися послідовності питань,  порушених  замовником.
Аудиторський висновок може бути оформлений в одному з трьох варіантів (позитивному, негативному, із зауваженнями). Структурно він складається з трьох частин: вступної, аналітичної (чи дослідної) і підсумкової (чи результативної). Вступна частина аудиторського висновку містить коротку інформацію про виконавця (назва аудиторської організації чи прізвище та ініціали аудитора, що працює самостійно); об'єкт аудиторського завдання, отриманого від замовника аудиту; строки проведення аудиторської перевірки; питання, поставлені перед аудитором; перелік документів, наданих для аудиторського контролю; обов'язки аудитора (згідно з договором). 
Наприклад, “Нами (інформація про аудитора або аудиторську організацію) у відповідності із спеціальним аудиторським завданням, отриманим від (найменування економічного суб’єкта), проведено перевірку (назва форм звітності або розділів та пунктів документів) станом на (дата) або за (звітний період).
Відповідальність за вірогідність наданої інформації несе керівництво (найменування економічного суб’єкту).
До наших обов’язків входило формування і обґрунтування висновків (про вірогідність вищезазначеного звіту, документів), заснованих на результатах нашої аудиторської перевірки”.
Аналітична частина включає опис виконаної роботи, перелік нормативно-довідкової та фактографічної інформації, що підлягала дослідженню, обґрунтування методів і методичних прийомів, застосованих в процесі аудиту, виклад як питань, поставлених поручителем завдання, так і питань, які аудиторська організація визнає істотними.
Виявлені в результаті дослідження недоліки в організації трудової діяльності, факти порушення норм чинного законодавства, нормативно-правових документів, правил, положень, інструкцій, вказівок, зв'язок цих фактів з порушенням якихось правових норм, обставини, що сприяли конкретному виду порушення в короткій формі (без опису подробиць) і з посиланням на первинну нормативно-правову документацію, аудитор зобов'язаний відбити в даній частині висновку. Тут же вказуються посадові особи, відповідальні за виявлені порушення, і встановлюється сума штрафу або компенсації підприємству чи постраждалому співробітнику за заподіяний матеріальний або моральний збиток.
Зміст аналітичної частини може бути відображений наступним чином.
“Перевірка проводилась в відповідності з українськими нормами і стандартами аудиту, затвердженими Аудиторською палатою України, або вимогами International Standards on Auditing (міжнародними стандартами аудиту).
В відповідності з вищезазначеними нормами і стандартами ми планували і провели аудиторську перевірку з метою отримання достатнього рівня впевненості в тому, що первинні дані та статистичні звіти не містять суттєвих викривлень, діюча на підприємстві система нормування праці працює ефективно та сприяє досягненню цілей виробництва. Аудиторська перевірка включала вивчення сукупності даних про стан нормування праці (на рівні робочих місць, ділянок, цехів, структурних підрозділів підприємства), перевірку документації і звітності, пов’язаної з обліком виконання норм і нормативів трудових витрат. Також в перевірку входило виявлення за весь перевірочний період недоробок в системі  нормування праці, організації трудової діяльності і управлінні трудовим процесом.
Ми вважаємо, що проведена перевірка є достатньою підставою для формування висновків.
(Можуть бути приведені зауваження і рекомендації, які аудиторська організація – виконавець вважає за необхідне).”
Через те, що аудитор у ході перевірки, спираючись на законодавчі положення, настанови, вимоги, з'ясовує відповідність істинного стану справ на підприємстві чинному законодавству, встановленим нормам, нормативам (стандартам), то починати підсумкову частину висновку доцільно не словами: "на нашу думку", а "відповідно до..." (указати закон, нормативно-правовий документ, положення та ін.) Підсумкова частина висновку повинна містити остаточне підтвердження (часткове підтвердження, непідтвердження) аудиторської організації (аудитора) відповідності (невідповідності) законодавству з усіх питань, сформульованих в договорі на проведення аудиту; підпис керівника аудиторської організації чи аудитора, що працює самостійно, і дату видачі висновку. Аудиторський висновок може бути доповнений додатками в вигляді таблиць, схем, графіків, діаграм, алгоритмів обчислень.
П’ятий етап - контроль за виконанням рекомендацій аудитора, виданих за підсумками перевірки,  є завершальним в контрольно-аудиторському процесі.
На цьому завершальному етапі аудиторської перевірки не лише приймаються рішення за результатами аудиту, але і встановлюється контроль за їх обов’язковим виконанням. Аудитор не несе відповідальності за невиконання підприємством-замовником наданих рекомендацій.
Аудит нормування праці має виступати складовою частиною загальної системи управління персоналом, особливо в частині здійснення прогнозування та планування кадрів, організації оцінки (атестації) кадрів, розроблення заходів щодо підвищення кваліфікації кадрів і їхньої перепідготовки, виміру результатів праці, контролю витрат на утримання персоналу. Результати ефективного аналізу дозволять зробити висновки про те, як стан нормування праці впливає на ефективність роботи підприємств і рівень витрат; як можна підвищити професійні знання фахівців з нормування праці; як мотивувати працівників до підвищення своєї кваліфікації і самовдосконалення. В деяких випадках від аудитора може знадобитись допомога в вивченні і реорганізації системи заробітної плати. Аналіз цієї проблеми може вказати на слабкий зв’язок між оплатою і реальними результатами діяльності працівників. Дослідницький характер аудиторської діяльності дає змогу переглянути сформовану на багатьох вітчизняних підприємствах і організаціях практику використання нормування праці як інструмента регулювання заробітної плати, яка дозволяє підтримувати середній заробіток на визначеному рівні, штучно компенсувати робітникам середзмінні простої і втрати робочого часу через недоліки в організації праці, непогодженості в плануванні і матеріально-технічному постачанні. Зазначене негативно відбивається на підвищенні продуктивності праці, оскільки однакові умови оплати не сприяють зацікавленості працівників в кінцевих результатах праці. Застосування в практиці діяльності підприємств принципів управлінського аудиту повинне сприяти створенню у працівників впевненості, що використання досягнень науково-технічного прогресу, впровадження прогресивних форм і методів організації праці, раціоналізація робочих місць, удосконалення прийомів і методів роботи позитивно позначаться на оплаті їхньої праці, створять умови для підвищення професійно-кваліфікаційного рівня, кар’єрного росту. Значення аудиту нормування праці полягає в вирішенні проблем підвищення задоволеності працею шляхом збільшення змістовності праці, мінімізації стомлюваності, створенні умов для гуманізації праці, а не тільки в збільшенні її продуктивності.
Особливою ділянкою аудиторської роботи є розробка обґрунтованих рекомендацій із визначенням конкретних напрямів удосконалення нормування праці, реалізація яких сприятиме раціоналізації трудового і виробничого процесів, своєчасному попередженню фінансових труднощів, підвищенню прибутковості виробництва за рахунок скорочення витрат, вирішенню трудових конфліктів.
Національне законодавство обмежує рамки аудиту загальною, банківською, страховою та інвестиційною сферами діяльності. Внесення відповідних доповнень і коригувань в Закон України ”Про аудиторську діяльність” (1993 р.), або прийняття відносно самостійного закону про управлінський аудит, який би враховував специфіку нового виду аудиторських послуг, мають створити передумови для застосування в практиці вітчизняних підприємств аудиту нормування праці в рамках управлінського аудиту використання трудових ресурсів.
Розширення сфери аудиторської діяльності і організація проведення аудиту нормування праці створять умови для підвищення прибутковості підприємств за рахунок скорочення витрат, сприятимуть зниженню плинності кадрів, вирішенню трудових конфліктів.
	Не дивлячись на певні складнощі, які виникають в практиці нормування, важливо відзначити, що нормування праці не втрачає своєї актуальності в сучасних умовах господарювання. Запропоновані напрямки покращення стану нормування праці в Україні дозволять забезпечити підвищення ефективності використання виробничого і трудового потенціалу країни, конкурентоспроможності продукції, а також знизити соціальну напругу, що в кінцевому підсумку сприятиме розвитку національної економіки.

ВИСНОВКИ

	В зв’язку з докорінною перебудовою системи суспільних відносин на принципах глобалізації, розширенням міжнародних економічних зв’язків, трудовою міграцією найбільш суттєвих перетворень зазнає соціально-трудова сфера. Це висуває на перший план необхідність вирішення надзвичайно важливих й складних проблем підвищення ефективності праці і водночас забезпечення гідного рівня її оплати. Найважливішим елементом системи оплати праці виступає її нормування. Забезпечуючи науково обґрунтовану базу організації праці, нормування сприяє виявленню і використанню резервів росту продуктивності праці, зниженню собівартості і трудомісткості виготовлення продукції, стимулює підвищення кваліфікації робітників на підставі узагальнення і розповсюдження провідного виробничого досвіду, сприяє удосконаленню оплати праці, встановлюючи більш повну відповідність між мірою праці і розміром винагороди за працю. Тому стан і організація нормування праці виступають найважливішим критерієм техніко-економічного, організаційного і соціального обґрунтування рішень з управління діяльністю підприємства будь-якої форми власності. 
Проблема встановлення норм праці була і залишається актуальною, оскільки норма праці покликана вирішувати перш за все завдання економії часу, а цей фактор завжди мав вирішальне значення в розвитку виробництва. Форми організації виробництва і праці, впливаючи на вимоги до нормування праці, стали причинами переосмислення його ролі в конкретно-історичному і соціально-економічному контексті змін, що відбуваються в суспільстві. З’ясування цих причин дозволило виявити, що розвиток і формування системи нормування праці в світовій економіці пройшли ряд етапів:
І етап – емпіричний (ХІІІ ст. – перша половина ХІХ ст.) - охоплює період розвитку нормування в умовах ремісничого і мануфактурного способу виробництва та характеризується встановленням норм праці на основі безпосереднього вимірювання витрат праці, використання практичного досвіду, суб’єктивних оцінок, тобто без відповідного наукового обґрунтування.
ІІ етап – аналітичний (друга половина ХІХ ст. – середина ХХ ст.), коли в питанні встановлення норм позначився аналітично дослідний початок, були установлені загальні закономірності формування, проектування і нормування трудових процесів, підбору, розміщення і оплати робочої сили, спрямовані на істотне підвищення інтенсивності і продуктивності праці. На цьому етапі розвитку нормування ще не спостерігається тенденцій, спрямованих на розширення прав робітників та покращення змісту і умов їхньої праці.
ІІІ етап – рефлексійний – (з середини ХХ ст. по теперішній час), тобто етап критичного переосмислення всього арсеналу накопичених емпіричних і теоретичних знань в галузі нормування праці та подальшого їх поглиблення. Відбувається перегляд традиційних підходів до нормування як інструменту підвищення інтенсивності праці і росту продуктивності. Проблеми нормування праці зміщуються в бік вивчення творчих аспектів трудового життя, розширюються функції нормування і склад норм праці, посилюється взаємозв'язок нормування і оплати праці, підвищується роль соціальних нормативів в умовах формування соціально-орієнтованої ринкової економіки.
Процес становлення принципів нормування праці в Україні не минув зазначених вище етапів, однак має свої особливості, обумовлені впливом комуністичної ідеології на організацію нормування праці. В умовах адміністративно-командного регулювання економіки, при безроздільному пануванні соціалістичної власності на засоби виробництва, в нормуванні праці держава побачила можливість розподіляти сукупний фонд робочого часу в масштабі всього народного господарства і окремих його галузей. Велике значення нормування для здійснення державою контролю над мірою праці сприяло накопиченню досвіду в цієї галузі саме за роки Радянської влади. Соціалістична власність на засоби виробництва і суспільний характер праці в цей період створюють об'єктивні передумови для управління складними трудовими процесами на основі використання норм праці, установлених з урахуванням суспільно необхідних її витрат. Це висуває на перший план задачу централізованої розробки таких норм праці, в яких найбільшою мірою знаходять відображення міра і критерії суспільної оцінки праці при соціалізмі, та обов’язкового їх застосування на всіх підприємствах. Проведене дослідження дозволило встановити, що нормуванню праці відводилася значна роль на всіх етапах розвитку соціалістичного будівництва. 
В ході ринкових економічних перетворень формуються системи і механізми управління нормуванням праці, не засновані, як раніше, на принципах централізму. Вітчизняні підприємства і організації різноманітних форм власності в сучасних умовах мають право самостійно вирішувати питання організації, нормування і оплати праці. Однак, практика показала, що роботодавці і менеджери в більшості випадків недооцінюють роль нормування праці як елемента управління економічним, технічним і соціальним розвитком підприємства. Багато в чому це пов'язано з традиційно сформованим уявленням про нормування праці як прерогативу планової економіки і командно-адміністративного управління. Причинами погіршення стану нормування праці в перехідний період стали наступні: порушення взаємодії організацій і структур, що займаються нормуванням праці, а в деяких випадках і їхня ліквідація, скорочення або навіть повне припинення досліджень і розробок нормативних матеріалів з праці, погіршення якості норм і нормативів праці, зменшення чисельності працівників, зайнятих нормуванням праці на виробництві. Як наслідок, відбулося зниження рівня охоплення всіх категорій працюючих нормами трудових витрат. Низька якість системи нормування праці не сприяє підвищенню конкурентоспроможності національного виробництва, формуванню системи ефективного використання трудового потенціалу суспільства, зниженню соціальної напруги. Подальше зневажання системою нормування праці як на макро-, так і на мікрорівні приведе до розвитку негативних тенденцій в діяльності більшості підприємств України. Тому при переході до ринкової економіки системи нормування і оплати праці, сформовані на вітчизняних підприємствах, слід збагачувати новим змістом з урахуванням світового досвіду господарської діяльності в конкурентному середовищі.
Міжнародна практика підтверджує, що в умовах розвитку науково-технічного прогресу і впровадження його досягнень в практику господарювання постійно розширюються функції нормування в сфері організації виробництва і праці, удосконалюється методологічна і матеріально-технічна база, що дозволяє здійснювати нормування праці практично всіх категорій персоналу, посилюються вимоги до точності, обґрунтованості, прогресивності, реальності норм витрат праці. Нормування трудових процесів в країнах з розвинутою ринковою економікою тісно пов’язане з підвищенням продуктивності і організації праці. 
Дослідження і аналіз ситуації, що склалася в сфері нормування праці в Україні, вказує на необхідність пошуку відповідних (адекватних умовам ринкової економіки) форм і методів впливу на стан нормування праці на всіх рівнях управління економікою країни. Слід визнати, що багато вже зроблено, досліджено і зафіксовано в нормативних документах, спрямованих на виведення із кризового стану науки і практики нормування праці, а саме: прийнято Постанову Кабінету Міністрів України «Про заходи поліпшення нормування праці в народному господарстві» від 20 березня 1995 р.; розроблено «Рекомендації з нормування праці в галузях народного господарства” від 19 квітня 1995 р.; наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 12 травня 1996 р. № 44 затверджено "Положення про порядок підвищення кваліфікації фахівців, що займаються питаннями нормування праці на виробництві"; вийшов Указ № 361/7 від 28 грудня 2000 р. Міністерства праці і соціальної політики України, Міністерства економіки України «Про заходи поліпшення нормування праці»; Указом Міністерства статистики України «Про затвердження форми державної статистичної звітності "Про виконання норм виробітку і стан нормування праці"» в 1995 р. встановлена обов'язкова форма державної статистичної звітності № 4-ПВ. В сучасних умовах в нашій країні триває процес створення національної законодавчо-правової бази відповідно до міжнародних трудових норм, здійснюється співробітництво з Міжнародною організацією праці. При цьому основна увага приділяється питанням соціально-трудових відносин, підвищенню значущості і дієвості трудового законодавства, виробітку нових трудових норм.
Ґрунтуючись на досвіді зарубіжних фахівців, та враховуючи позитивні боки регулювання нормування праці в дореформеній економіці, для покращення стану нормування праці в Україні запропоновано удосконалення організаційних форм управління нормуванням праці, що передбачає відновлення мережі нормативно-дослідних організацій, центрів підвищення кваліфікації, організацію роботи некомерційних та приватних консультативних центрів, асоціацій. За рубежем такі центри професійно займаються питаннями нормування праці, надають програмне забезпечення із використанням сучасних засобів обчислювальної техніки. Використання порад зовнішніх консультантів вітчизняними фахівцями з нормування праці забезпечить підтримання прогресивності норм та сприятиме зниженню рівня напруженості праці. Одним із важливих напрямків вдосконалення нормування праці пропонується впровадження аудиту стану нормування праці. Результати аудиторської перевірки допоможуть зробити висновки про те, що слід змінити і які прийняти рішення для покращення стану нормування праці в масштабі економіки країни, регіону, підприємств і організацій різноманітних форм власності.
Запропоновані в даній роботі економіко-правові та організаційні методи регулювання нормування праці дозволять з найбільшою повнотою та ефективністю використовувати невичерпні виробничі й комерційні ресурси національного виробництва на шляху до інтеграції України в міжнародний економічний простір.

СПИСОК ЛІТЕРАТУРИ

1.	Адамчук В.В., Ромашов О.В., Сорокина М.Е. Экономика и социология труда: Учебник для вузов. – М.: ЮНИТИ, 1999. – 407 с.
2.	Анализ трудовых показателей: Учебное пособие для вузов / Под. ред. П.Ф. Петроченко. – М.: Экономика, 1989. – 288 с.
3.	Аудит и контроллинг персонала: Учебное пособие / Ю.Г. Одегов, Т.В. Никонова. – М.: Экзамен, 2002. – 448 с.
4.	Беляев В.К. Какой должна быть норма труда в условиях рынка // Человек и труд. – 1997. - №8. – С. 99-104.
5.	Беляев В.К. Экономическая реформа и нормирование труда // Человек и труд. – 1995. - №3. – С. 97-99.
6.	Блажиевская Г.В. Структура комплексной системы нормирования труда в основном и обслуживающем производстве. – Хмельницкий: Технический университет, 1998. – 15 с.
7.	Богиня Д.П., Грішнова О.А. Основи економіки праці: Навч. Посіб. – 3-тє вид., стер. – К.: Знання-Прес, 2002. – 313 с.
8.	Большая Советская Энциклопедия (В 30 томах). Т. 23. Гл. ред. А.М. Прохоров. Изд. 3-е. – М.: Советская энциклопедия, 1976. – 600 с.
9.	Выступление Президента України Леонида Кучмы на научно-практической конференции “Стратегия устойчивого развития и структурно-инновационной перестройки украинской экономики (2004-2015)” // Официальное Інтернет– представительство Президента Украины www.president.gov.ua.
10.	Гастев А.К. Как надо работать. Практическое введение в науку организации труда. – М.: ”Экономика”, 1972. - 478 с.
11.	Генкин Б.М. Оптимизация норм труда. – М.: Экономика, 1982. – 270 с.
12.	Генкин Б.М., Петроченко П.Ф., Бухалков М.И. Нормирование труда / Под ред. Б.М. Генкина. – М.: Экономика, 1985. – 272 с.
13.	Генкин Б.М. Экономика и социология труда: Учебник для вузов. – М.: Издательская группа НОРМА-ИНФРА М, 1999. – 384 с.
14.	Дзюба С.Г. Регулирование трудовой занятости населения в условиях реформирования экономических отношений. – Донецк: ИЭП НАН Украины, 1997. – 374 с.
15.	Дзюба С.Г. Экономика труда и социально-трудовые отношения: Учебное пособие. – Донецк: ТОВ “Юго-Восток, Лтд”. – 558 с.
16.	Дзюба С.Г., Гайдай І.Ю. Нормування праці: Навчальний посібник. – Донецьк: ТОВ „ЮГО-Восток, Лтд”, 2004. – 133 с.
17.	Дзюба С.Г., Толмачова О.А. О роли качества нормирования труда в условиях реформирования экономических отношений // Проблемы развития промышленного региона: Сб. науч. тр. / ИЭП НАН Украины. – Донецк, 1998. – С. 274-280.
18.	Дячун О.В. Організація, нормування та оплата праці: Навчальний посібник. – Львів: Афіша, 2002. – 220 с.
19.	Єсінова Н.І. Економіка праці та соціально-трудові відносини. – К.: Кондор, 2004. – 432 с.
20.	Єськов О.Л. Вплив якості нормування на продуктивність праці в ринкових умовах // Продуктивність. – 2002. - № 1. – С. 4-8.
21.	Журавлёв П.В., Кулапов М.Н., Сухарев С.А. Мировой опыт в управлении персоналом. Обзор зарубежных источников. – Екатеринбург: Деловая книга, 1998.- 135 с.
22.	Зубкова А., Суетина Л. Нормирование труда в рыночных условиях // Человек и труд. – 2000. - №2. – С.81-85. 
23.	Інструкція про складання підприємствами звіту про виконання норм виробітку і стан нормування праці за формою № 4-ПВ // Праця і зарплата. – 1995. - № 21. – С. 4-6.
24.	Інформаційно-статистичний бюлетень Міністерства праці та соціальної політики України. – 1999. - № 4 (10). – С. 84.
25.	Калина А.В. Организация и оплата труда в условиях рынка (аспект эффективности). – К.: МАУП, 1997. – 300 с.
26.	Киселёв И.Я. Трудовое право России. Историко-правовое исследование. – М.: Издательская группа НОРМА-ИНФРА М, 2001. – 384 с.
27.	Киселёв И.Я. Сравнительное и международное трудовое право. – М.: Дело, 1999. – 728 с.
28.	Кодекс законов о труде Украины (Научно-практический комментарий). – Х.: ООО «Одиссей», 2001. – 864 с.
29.	Кодекс законів про працю України с постатейними матеріалами / Відп. ред.: В.М. Вакуленко, О.П. Товстенко. – К.: Юрінком Інтер, 1999. – 1040 с.
30.	Колот А. Нормування праці і його роль у функціонуванні економіки ринкового типу // Україна: аспекти праці. – 1998. - № 3. – С. 46-50.
31.	Краткий экономический словарь / А.Н. Азриллиян. – М.: Институт новой экономики, 2001. – 1088 с.
32.	Кулаковська Л.П., Піча Ю.В. Основи аудиту – Львів: “Новий Світ – 2000”, 2002. – 504 с.
33.	Куликов В.В., Слегингер Г.Э., Никифорова А.А. и др. Современная экономика труда / Под научн. ред. В.В. Куликова. Институт труда Минтруда России (НИИ труда). – М.: ЗАО ”Финстатинформ”, 2001. ‑ 660 с.
34.	Ленин В.И. Полное собрание сочинений. 5-е изд., т. 23. – М.: Политиздат, 1980. – 594 с.
35.	Лясников А.И., Никитин А.В. Сборник задач по экономике, организации и нормированию труда в промышленности: Учебное пособие для вузов / Под ред. Петроченко П.Ф. – М.: Экономика, 1981. – 256 с.
36.	Маркс К., Энгельс Ф. Сочинения. 2-е изд., т. 23. – М: Госполитиздат, 1955. – 907 с.
37.	Маршал А. Принципы экономической науки, т.1. Пер. с англ. – М., Издательская группа ”Прогресс”, 1993. – 416 с.
38.	Методические рекомендации по анализу состояния нормирования труда в производстве. – Донецк: ИЭП НАН Украины, 1990. – 40 с.
39.	Мучник И.Б., Ослон А.А., Соловьёв Ю.Н. Совершенствование организации и нормирования труда в отрасли. – М.: Экономика, 1980. – 48 с.
40.	Новицкий Н.И. Организация производства на предприятиях: Учеб.-метод. пособие. – М.: Финансы и статистика, 2002. – 392 с.
41.	Нормативные материалы по нормированию труда / Госкомтруд СССР по труду и социальным вопросам – М.: Экономика, 1987. – 54 с.
42.	Нормирование и эффективное использование ресурсов: Сборник статей / Под научн. ред. Л.А. Шевченко. – М.: НИИ планир. и нормативов, 1990. – 115 с.
43.	Нормирование труда и профсоюзы: Учебное пособие/ Под общей редакцией И.А. Полякова. – 2-е изд., испр. и доп. – М.: Профиздат, 1985. – 384 с.
44.	Нормирование труда в промышленности: Учебно-методическое пособие/ С.С. Новожилов и др. – М.: Экономика, 1982. – 296 с.
45.	Нормирование труда в условиях интенсификации производства / Э.И. Андрющенко, В.Н. Филипповский, В.А. Плаксов, А.М. Уманский. – К.: Техника, 1988. – 212 с.
46.	Одегов Ю.Г., Никонова Т.В. Аудит и контроллинг персонала: Учебное пособие. – М.: Издательство «Экзамен», 2002. – 448 с.
47.	Организация и нормирование труда: Учебное пособие для вузов / Адамчук В.В., Воротникова В.В., Маслова В.М. – М.: Финстатинформ, 2000. – 301 с.
48.	Павлов К. Актуальные методологические вопросы интенсификации производства // Общество и экономика. – 2002. - № 8-9. – С.42-67.
49.	Петроченко П.Ф., Лясников И.А. Экономика труда в промышленности: Учебное пособие для экономических вузов и факультетов. – 2-е изд., перераб. и доп. – М.: Прогресс, 1985. – Т.1. – 512 с., т.2. – 456 с.
50.	Положення про Міністерство праці та соціальної політики України”, затверджене Указом Президента Украині від 30. 10. 2000 р. № 1035/2000 // Праця і зарплата. – 2000. - № 34. – С. 12.
51.	Постанова Кабінету Міністрів України від 20 березня 1995 р. №197 “Про заходи поліпшення нормування праці в народному господарстві”// Праця і зарплата. – 1995. - №7. – С.4.
52.	Потёмкин Л. Организация нормирования и оплаты труда на предприятиях в условиях перехода к рыночной экономике // Экономика Украины. – 1994. - № 12. – С. 25-29.
53.	Про заходи поліпшення нормування праці в народному господарстві: Постанова Кабінету Міністрів України від 20.03.1995 р. № 197 // Праця і зарплата. – 1995. - № 7. – С.4.
54.	Профсоюзы и рынок: как за щитить трудящихся? – М.: Профиздат, 1991. – 232 с.
55.	Развитие системы организации, нормирования и оплаты труда / Под ред. Никитина П.И. и др. – Минск.: Беларусский государственный университет, 1990. – 235 с.
56.	Рофе А.И. Научная организация труда: Учебное пособие. – М.: Издательство ”МИК”, 1998. – 320 с.
57.	Савкова С., Терещенко О. Шляхи вдосконалення нормування праці (за матеріалами регіонального обстеження) // Україна: аспекти праці. – 2002. - № 2. – С. 41-45.
58.	Система економічних норм і нормативів у галузях АПК // Україна: аспекти праці. – 2002. - № 7. – С. 43-46.
59.	Слезингер Г.Э. Труд в условиях рыночной экономики: Учебное пособие. – М.: ИНФРА-М, 1996. – 336 с.
60.	Смирнов Е.Л. Справочное пособие по НОТ. – 3-е изд., доп. и перераб. – М.: Экономика, 1986. – 399 с.
61.	Соболевская А.А. Трудовая мотивация в механизме управления трудом на зарубежных предприятиях // Труд за рубежом. – 1998. - №1. –  С. 32‑49.
62.	Сова В. Нормування праці на підприємствах України // Праця і зарплата. – 1998. - № 1(137). – С.17.
63.	Соколова Г.Н. Соціологія труда: Учебник / Г.Н. Соколова. – Мн.: Выш. шк.., 2002. – 316 с.
64.	Софинский Н. Нормирование труда: отечественные реалии и перспективы // Человек и труд. – 1998. - №12. – С. 83-86.
65.	Стычинский Б.С. Научно-практический комментарий к законодательству Украины о труде. – К., Севастополь: Институт юридических исследований, 2001. – 1023 с.
66.	Таран Н., Гулевский Е. Совершенствование нормирования труда // Бизнес информ – 1997. - № 10. – С.60-62.
67.	Тейлор Ф.У. Принципы научного менеджмента: Пер. с англ. – М.: Контроллинг, 1991. – 104 с.
68.	Усач Б.Ф. Аудит – К.: Знання – Прес, 2002. – 223 с.
69.	Фильев В. И. Организация, нормирование и оплата труда. Опыт зарубежных стран: Великобритании, Германии, Италии, США, Франции, Японии и др. // Управление персоналом. -1996.-№9.- С. 68-75.
70.	Хохлов М., Андрійченко Ж. Норма праці як міра праці і міра споживання // Україна: аспекти праці. – 2004. - № 2. – С. 45-48.
71.	Чернов В.І., Оленич Є.І. Нормування праці: Навчально-методичний посібник для самостійного вивчення дисципліни / За заг. ред. Є.І. Оленич. –  К.:  КНЕУ,  2000.  –  148 с.
72.	Черных П.Я. Историко-этимологический словарь современного русского языка: в 2 т. – 3-е изд., стереотип. Т.1. – М.: Рус. яз., 1999. – 624 с.
73.	Экономика труда: Учебник для вузов / Л.И. Жуков, Г.Р. Погосян, В.И. Сивцов и др.; Под ред. Г.Р. Погочяна, Л.И. Жукова. – М.: Экономика, 1991. – 304 с.
74.	Яковлев Р. Нормирование труда: необходимость и задачи возрождения // Российский экономический журнал. – 2001. - №9. – С. 64-68.
75.	Яровая Л.С. Совершенствование управления нормативным хозяйством по труду. – М.: Финансы и статистика, 1991. – 105 с.
76.	David Cotton. Keys to Management. – Longman, 1996. – 233 p.
77.	Stepanova I.Yu. Definition of new social end economic essence of rate setting under modern conditions of market transformations // Праці Другої міжнародної третьої всеукраїнської наукової конференції студентів та молодих учених ”Управління розвитком соціально-економічних систем: глобалізація, підприємництво, стале економічне зростання”. Частина 3 – Донецьк: ДонНУ, 2002. – 355 с. 

ДОДАТКИ

Додаток А

Зразок листа про проведення аудиту

_____________________________________________________
	назва, реквізити підприємства-замовника аудиту	

____ № ____                               Директору _________________
від ________                               ___________________________
                                                                                                 назва аудиторської фірми
                                                    ___________________________
                                                                                                 прізвище, ім’я та по батькові
                                                    ___________________________
                                                                                                       поштова адреса фірми

Про проведення аудиту

Просимо провести аудит стану нормування праці з метою визначення достовірності звітності, повноти обліку витрат і результатів праці всіх категорій персоналу, відповідності системи нормування праці чинному законодавству в сфері праці та надання відповідного    висновку.
Гарантуємо доступ аудиторів до будь-якої документації і інформації для проведення аудиту. 
Питання про термін проведення аудиторської перевірки стану нормування праці та її оплату будуть обговорені в договорі у разі позитивного рішення питання щодо співпраці.
Додатково повідомляємо, що в попередні роки даний вид аудиту на підприємстві не проводився.

Директор _________                   _________________________
                       підпис                                                   прізвище, ім’я  та по батькові
Додаток Б

Зразок договору
на проведення аудиту

Договір

“___” ____________  2004 р.                № _________________

Приватний аудитор ______________________________
	                                             прізвище, ім’я та по батькові
(аудиторська фірма ___________________________________),
                                                назва аудиторської фірми
що діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію суб’єкта підприємницької діяльності, виданого _____________
                                                                            назва
___________________________   “___” ___________  199__ р. 
організації, що видала свідоцтво
та     Ліцензії № _______, виданої ________________________
                                                                  назва організації, 
___________________      “____” ____________  199__ р., надалі 
   що видала ліцензію
“Виконавець”, з одного боку, та ______________________________,
                                                        назва  підприємства-замовника аудиту
надалі “Замовник”, з іншого боку, уклали цей договір про наступне:

1. Предмет договору
“Замовник доручає, а “Виконавець” приймає на себе зобов’язання надавати наступні аудиторські послуги:
a.	Проведення аудиту стану нормування праці з метою визначення достовірності звітності і повноти обліку витрат і результатів праці всіх категорій персоналу, відповідності системи нормування праці чинному законодавству в сфері праці ;
b.	Інформаційно-консультаційні послуги;
c.	Проведення семінарів з питань удосконалення нормування праці;
d.	Інші види аудиторських послуг на замовлення клієнта;
e.	Підготовка аудиторського висновку.
2. Зобов’язання сторін
2.1 “Замовник” зобов’язується:
забезпечити аудитору можливість доступу до будь-яких звітів, документації, записів та іншої інформації, необхідної для виконання аудиторських послуг;
створити необхідні умови для проведення семінарів з персоналом;
оплату за виконані роботи проводити згідно з актом виконаних робіт.
2. “Виконавець зобов’язується:
надавати аудиторські послуги згідно із нормами та стандартами аудиту;
забезпечувати конфіденційність інформації;
результати аудиту надавати замовнику в зручній для нього формі.
3. Вартість аудиторських послуг і термін розрахунків
__________________________________________________
                                відомості про розмір та порядок оплати виконаних робіт
4. Відповідальність сторін
4.1 “Замовник” несе відповідальність:
за вірогідність наданої аудитору інформації;
за невиконання зобов’язань щодо сплати винагороди за роботу.
4.2 “Виконавець” несе відповідальність:
за якість наданих аудиторських послуг;
за дотримання термінів виконання аудиторських послуг.
4.3 “Виконавець” не несе відповідальності за невиконання “Замовником” рекомендацій аудитора.
5. Термін дії договору
Договір набирає чинності з моменту його підписання і  діє  до 
“___”  ___________   200__ р. Строки поетапного виконання робіт наведені в календарному плані надання аудиторських послуг.
6. Порядок вирішення спорів
За умови, якщо сторони не дійшли взаємної згоди, спори за цим договором вирішуються в органах арбітражного суду.
7. Реквізити сторін.

Додаток В

Календарний план 
надання аудиторських послуг

№ п/п	Найменування робіт і основні етапи їх виконання	Термін виконання	Склад виконавців	
1	Організаційний етап			
1.1	Попереднє ознайомлення з діяльністю економічного суб’єкта 			
1.2	Розробка програми аудиторської перевірки стану нормування праці			
1.3	Визначення форми здійснення аудиторської перевірки			
2	Етап збору і систематизації інформації			
2.1	Робота з документацією (даними звітності відділу праці і заробітної плати, планового відділу, відділу кадрів)			
2.2	Збір цифрових даних внутрішніх планових, технічних, облікових, звітних та позазвітних джерел інформації			
2.3	Систематизація зібраних даних			
3	Етап аналітичного опрацювання й узагальнення оціночних результатів перевірки			
3.1	Перевірка відповідності системи нормування праці діючим законам та інструкціям в галузі нормування			
№ п/п	Найменування робіт і основні етапи їх виконання	Термін виконання	Склад виконавців	
3.2	Оцінка організації нормування праці			
3.3	Оцінка застосовуваних нормативних матеріалів та ступеня їхньої придатності			
3.4	Визначення рівня охоплення робіт та працівників нормуванням праці			
3.5	Оцінка якості діючих норм праці, їх відповідність організаційно-технічному рівню виробництва			
3.6	Проведення семінарських занять з питань удосконалення нормування праці			
4	Етап складання звіту про здійснення аудиторських процедур і підписання аудиторського висновку			
4.1	Попередня підготовка звітів за результатами аудиторської перевірки стану нормування праці та їх обговорення з керівництвом підприємства			
4.2	Надання аудиторського висновку 			
4.3	Розробка рекомендацій щодо удосконалення організації нормування праці та усунення виявлених недоліків			
5	Етап контролю за виконанням рекомендацій аудитора, виданих за підсумками перевірки			

“Виконавець”	                                           “Замовник”
__________________                              ___________________
__________________                              ___________________
__________________                              ___________________
           (підпис)                                                               (підпис)

Додаток Д

ДЕРЖАВНА СТАТИСТИЧНА ЗВІТНІСТЬ
КОДИ	
форми 
доку-мента 
за
КУД1	органі-зації складача-іденти-фікацій-ний код ЄДРПОУ2	

території 
за
 СПАТО 3	

галузі 
за 
КГНГ4	
виду   еко-номічної   діяльності за
КВЕД 5	

форми 
власності 
за КФВ6	організа-ційно-пра-вової   форми
господарю-вання  за 
КОПФГ7	міністерст-ва, відом-ства, МДО 8, концерну, асоциації за СПОДУ9	вищесто-ящої ор-ганізації–іденти-фікацій-ний  код
ЄДРПОУ 		Конт-роль-на сума	
1	2	3	4	5	6	7	8	9	10	11	

Кому подається _________________________________
                               (назва та адреса
_______________________________________________
(одержувача)
Міністерство (відомство), комітет __________________
_______________________________________________
МДО, концерн, асоціація _________________________
_______________________________________________
Підприємство, організація ________________________
_______________________________________________
Адреса ________________________________________
_______________________________________________
Форма власності ________________________________
_______________________________________________	
Форма №4-ПВ
Затверджена наказом Мінстату України
від 07.09.1996 р. №283

Поштова-річна

Подається 9 грудня промисловими підприєм-ствами, будівельними організаціми, підпри-ємствами та організаціями транспорту та звязку, радгоспами, міжгоспами, колективними сільськогосподарськими підприємства-
ми – незалежно від форм власності та гос-подарювання:
1) обласному (районному, міському) органу
державної статистики – за їх вказівкою;
2) своїй вищестоящій організації.	
ЗВІТ ПРО ВИКОНАННЯ НОРМ ВИРОБІТКУ І СТАН НОРМУВАНЯ ПРАЦІ
на 1 грудня 200_ року
І. Виконання встановленних норм виробітку
робітниками-відрядниками у звітному періоді
Найменування показника	Код рядка	Розподіл робітників-відрядників за ступенем виконання норм 
виробітку, чоловік	Середній відсоток виконан-ня норм виробітку	Контрольна сума  
(гр  . Б   1-9)	
		до 80%	від 80 до 100%	від 100 до 110%	від 110 до 120%	від 120 до 130%	від 130 до 150%	від 150% і вище	підсумок (гр. 1-7)			
А	Б	1	2	3	4	5	6	7	8	9	10	
Робітники-відрядники
всього	01											
в тому числі:
обєднані у бригади	02											
Із рядка 01
в тому числі за окремими професіями (групами професій):	03											
____________________
1 Класифікація управлінської документації
2 Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України
3 Система позначення адміністративно-територіального округу
4 Класифікація галузей народного господарства
5 Класифікація видів економічної діяльності
6 Класифікація форм власності
7 Класифікація організаційно-правових форм господарювання
8 Міський державний орган
9 Система позначення органів державного управління
Продовження додатку Д
Найменування показника	Код рядка	
Розподіл робітників-відрядників за ступенем виконання норм 
виробітку, чоловік	Середній відсоток виконан-ня норм виробітку	Контрольна сума (гр.Б   1-9)	
		
до 80%	
від 80 до 100%	
від 100 
до 110%	
від 110 до 120%	
від 120 до 130%	
від 130 до 150%	
від 150% і вище	
підсу-мок (гр. 1-7)			
А	Б	1	2	3	4	5	6	7	8	9	10	
.........................	04											
.........................	05											
.........................	06											
.........................	07											
.........................	08											
.........................	09											
.........................	10											
.........................	11											
.........................	12											
.........................	13											
.........................	14											
.........................	15											
.........................	16											
.........................	17											
.........................	18											
.........................	19											
.........................	20											
.........................	21											
.........................	22											
.........................	23											
.........................	24											
.........................	25											
.........................	26											
.........................	27											
.........................	28											
.........................	29											
........................	30											
........................	31											
Контрольна
Сума (01-31)	32											

ІІ. Характеристика стану нормування праці працівників
Найменування показника	Код ряд-ка	Середньоспискова чисельність працівників у
звітному періоді, чоловік	Кількість умовно вивільнених працівників внаслідок заміни і пергляду норм, чоловік	Контрольна сума  (гр. Б 1-6)	
		Всьо-го	в тому числі			
			працівни-ків, праця яких нормує-ться	з них за технічно обгрунтованими нормами
часу (виробітку) і обслуговування, норма-тивами чисельності			
				всього	в т.ч. розрахованими
за нормативами			
					міжгалузе-вими, єди-ними	галузевими, ві-домчими			
А	Б	1	2	3	4	5	6	7	
Робітники-відрядники	34								
з них обєднані в бригади	35								
Робітники-почасовики	36								
з них працювали за нормованими завданнями	37								
Службовці (керівни-ки, спеціалісти та інші службовці)	38								
Із рядка 38 працівники, праця яких нормується:									
- за нормами часу	39								
- за нормами обслуговування	40								
- за нормативами чисельності	41								
Закінчення додатку Д
Найменування показника	Код ряд-ка	Середньоспискова чисельність працівників у
звітному періоді, чоловік	Кількість умовно вивільнених працівників внаслідок заміни і пергляду норм, чоловік	Контрольна сума  (гр. Б 1-6)	
		Всьо-го	в тому числі			
			працівни-ків, праця яких нормує-ться	з них за технічно обгрунтованими нормами
часу (виробітку) і обслуговування, норма-тивами чисельності			
				всього	в т.ч. розрахованими
за нормативами			
					міжгалузе-вими, єди-ними	галузевими, ві-домчими			
А	Б	1	2	3	4	5	6	7	
Із рядка 34 за основними для галузі професіями (групами професій)									
..........................................	42								
..........................................	43								
..........................................	44								
..........................................	45								
..........................................	46								
Підсумок (рядки 34 36, 38)	47								
Контрольна сума (34-47)	48								

Довідка:
Найменування показника	Код рядка	Всього	
Трудомісткість продукції на номенклатуру річної виробничої програми, тис. нормо-годин	49		
Зниження трудомісткості:
- відповідно до встановленого завдання, тис. нормо-годин	50		
фактично, тис. нормо-годин	51		
в тому числі за рахунок перегляду і заміни діючих норм	52		
Кількість діючих норм, всього, одиниць	53		
- у тому числі технічно-обгрунтованих	54		
Із рядка 52: переглянуто норм, одиниць	55		
у тому числі у сторону збільшення	56		
Контрольна сума (49-56)	57		

«______» ________________200_ року

_________________________________			  Керівник   ______________
	(прізвище та № телефону виконавця)				           (підпис)

Додаток Ж

					     ЗМІННЕ ЗАВДАННЯ
П. І. Б. бригадира 			на _______________ місяць 200_ р.

Цех
Ділянка
Майстер
Відділ технічного контролю		Шифр		
					
Найменування	Операція	Завдання	Числа місяця									
																														Всього прийнято	Норма часу на од.	Розц. на од.	Н-години за місяць	Шифри виробничих витрат	Сума з-плати	Відсоток премії	Сума премії	
																																За встан. нормою	З урах. підвищ. за роботу по т.о.н.						
1	2	3	4	5	6	7	8	9	18	11	12	13	14	15	16	17	18	19	20	21	22	23	24	25	26	27	28	29	30	31	32	33	34	35	36	37	38	39	

1678

																																							

																																							

Начальник цеху ___________   Нормувальник ____________  Майстер відділу технічного контролю _______________

Додаток З

Лист
фотографії робочого дня № ____

Дата спостереження	
«__» _______200   р.     зміна ___  майстер _______	Прізвище дослідника	
Цех	

Виріб
Марка _____вага	Норма	
Агрегат		а) вироб.	
Операція		б) часу	
П. І. Б. робітника		Факт, вироб.	
Професія		Відс. викон.	
Стаж роботи за даною професією			
Тарифний розряд			
№№ п/п	Що спостерігалося	Поточ. час	Кількість
працююч.	Тривал.
 в хв.	Витрачено
год. хв.	Індекс	Примітка	
		год.	хв.						

									

									

									

									

									

									

									

									

Додаток І

Змінний рапорт

за ______ число _______м-ць 200  р., зміна ____ майстер ___________	Цех	Ділянка	Категор.	
				
	1	2	3	
П.І.Б	Опи-сання робіт або профе-сія	Розряд	Од. вим.	Марка	Вага 1-ій шт.	Норма	Прийнято	Розц.	Шифр	Таб. н.	Зарплата	Відпрац., год.	Сума за 
тарифом	
							придатний	Брак	за придатну	за брак			погод.	відрядн.	відрядно-прем.	святкові	простій	погод.	відрядно	відрядно-прем.	простій		
								за виною заводу	за виною робітн.															
																								
1	2	3	4	5	6	7	8	9	10	11	12	13	14	15	16	17	18	19	20	21	22	23	24	

169

																								

																								

																								

Начальник цеху ________________        Майстер зміни ________________        Нормувальник ________________
Додаток К

ЗВІТ
по переробку норм виробітку 
робітниками по професіях по цеху _____________
  за ________ місяць 200_ року

Професії	Розряд	до100 %	від 101 до 150%	від 151 до 200%	від 201 до 250%	251% і вище	Разом	Нормо-
години	Фактичні табельні години	% виконання норм	Відрядна заробітна плата	в т. ч. премія	Все нарахування	

														

														

														

														

														

														

														
			
Начальник цеху   _______________________________
			(підпис)
			Начальник технічно-нормуваньного бюро __________
                                                                                                                                   (підпис)

Додаток Л

ЗВІТ
про розподіл робітників-відрядників за ступенем 
виконання норм виробітку
 по ______________ цеху             за __________місяць 200_ р.

Найменування професій	Розподіл робітників-відрядників за ступенем 
виконання норм виробітку	Середній % виконання 
норм вироб.	
	до 100%	від 100 до
 105%	від 105
до 110%	від 110
до 120%	від 120
до 130%	від 130
до 150%	від 150% і вище	разом
сума		

										

										

										

										

										

										

										

										

										

Начальник цеху   _______________________________
			(підпис)
			Начальник технічно-нормуваньного бюро __________
                                                                                                                                   (підпис)

Дзюба Світлана Григорівна
Гайдай Ірина Юріївна

нормування праці 
В ВІТЧИЗНЯНІЙ І МІЖНАРОДНІЙ ЕКОНОМІЦІ

Монографія

Науковий редактор: д.е.н., професор С.Г. Дзюба

Технічний редактор 

Підписано до друку 
Формат 60х84/16. Папір офсетний.
Гарнітура «Times». Друк – різографія.
Ум. друк. арк.       Обл.-вид. арк. 
Тираж 300 прим. Зам. №
___________________________________________________

Видавництво та друк ТОВ «Юго-Восток, ЛТД».
83055, Донецьк, вул. Щорса, 17.
Тел./факс: (062) 305-50-13; e-mail: vostok@skif.net
Свідоцтво про держреєстрацію: серія ДК №1224 
від 10.02.2003 р.