УДК 331.1
Дзюба С.Г., д.е.н., професор, 
Гайдай І.Ю.

ФОРМУВАННЯ ЕФЕКТИВНОЇ ОРГАНІЗАЦІЙНОЇ СТРУКТУРИ УПРАВЛІННЯ НОРМУВАННЯМ ПРАЦІ

Запропоновано напрямки вдосконалення системи нормування праці як важливого чиннику забезпечення конкурентоздатності національної економіки.

Соціально-економічні перетворення, які характеризують сучасний стан і тенденції розвитку вітчизняної і міжнародної економіки, потребують приведення в дію всіх резервів ефективності використання трудового і виробничого потенціалу підприємств, урахування будь-яких можливостей для підвищення прибутку. Відчутний вплив на результати виробництва має розробка і реалізація таких методів ведення господарства, які економлять працю й дозволяють скорочувати потребу в робочій силі, підвищувати мобільність та поглиблювати спеціалізацію виробництва, здійснювати заходи щодо затвердження принципу рівної оплати за рівну працю, усувати диспропорції в організації праці і виробництва. Дедалі більший вплив на ефективність організації трудового і виробничого процесів має досконалість проведення робіт з нормування праці, оскільки створює основу для чіткої регламентації витрат усіх видів ресурсів: матеріальних, трудових, фінансових. Оптимізуючи витрачання наявних ресурсів, нормування праці сприяє зниженню собівартості продукції, що є досить вагомим чинником забезпечення конкурентоздатності в сучасних умовах посилення конкуренції.
Використання системи нормування праці виступає важливою умовою забезпечення конкурентоздатності продукції на внутрішньому і зовнішньому ринках збуту. Світовий досвід господарської діяльності в конкурентному середовищі показує, що заміна техніки, збільшення чисельності робітників без високого рівня нормування праці не дозволяють досягти очікуваного ефекту.
Спираючись на аналіз реальних процесів, що відбувалися в сфері нормування праці в Україні за період з 1991 по 2004 рр., періодичну літературу, що висвітлює проблеми нормування праці [1 - 5], на публікації вітчизняних дослідників, а саме: Абрамова В., Данюка В., Гриненко А., Колота А., Чернова В. [6], можна стверджувати, що система нормування праці в Україні знаходиться на низькому рівні. Свідченням служить той факт, що нормуванням праці охоплено лише 50 % працівників підприємств України [1, с. 46]. Не достатньо вирішені проблеми, пов'язані з поширенням системи нормування праці на всі категорії працівників – не нормується праця робітників-почасовиків [2, с. 5]. Зруйновано існуючий порядок періодичного перегляду застосовуваних норм. На більшості українських підприємств норми праці не переглядаються протягом року і більше (наприклад, АТ «Полтавський турбомеханічний завод», ВАТ «Донецький завод точного машинобудування», ВАТ «Чернігівський міськмолокозавод») [1, с. 47]. Майже на кожному другому підприємстві України спостерігається наступна негативна тенденція: фахівці з нормування праці протягом 10 років через різні об'єктивні причини не підвищували свою кваліфікацію [2, с. 15]. Вкрай запущеною є нормативна база в області нормування праці. Існуючі нормативні матеріали не відповідають сучасним умовам діяльності підприємств та особливостям ринкових відносин, отже, не можуть повноцінно виконувати функції підвищення ефективності виробництва. Близько 60 % нормативів були розроблені ще 10 років тому [1, с. 49]. На рівні 1980-х рр. нині знаходяться науково-методичні основи нормування праці, що обумовлено фактичним припиненням дослідної роботи в цій галузі. Так, в 1998 р. Міністерством промисловості розроблено лише 7 нормативних збірників проти того, що в 1988 р. розроблялося більше 40 нормативних збірників лише для окремих галузей промисловості [2, с. 14]. Майже 70 % нормативних збірників, які використовуються на підприємствах металургії для встановлення норм праці, було розроблено до 1985 р., що підтверджується даними табл. 1. [3, с. 60]. Перелічені факти свідчать про недостатньо високий рівень нормування праці на вітчизняних підприємствах. 

Таблиця 1

Видання галузевих та міжгалузевих нормативних збірників 
за 1985-1989 рр. в Україні (металургія) 
Наймену-вання нормативів	Кількість
збірників	Роки	
		до 
1985 	1986 	1987 	1988 	1989	
Галузеві нормативи з праці

Відносний розподіл, %	

217

100	

125

57	

32

15	

28

13	

24

11	

8

4	
Міжгалузеві нормативи з праці

Відносний розподіл, %	

237

100	

177

75	

19

8	

41

17	

-

-	

-

-	
Всього нормативів з праці

Відносний розподіл, %	

454

100	

302

67	

51

11	

69

15	

24

5	

8

2	

Низька якість системи нормування праці не сприяє підвищенню конкурентоздатності національного виробництва, формуванню системи ефективного використання трудового потенціалу суспільства, зниженню соціальної напруги. Подальше зневажання системою нормування праці як на макро-, так і на мікрорівні приведе до розвитку негативних тенденцій в діяльності більшості підприємств України. Метою даної статті є розробка рекомендацій щодо підвищення ефективності функціонування системи нормування праці та поліпшення її якості.
Активізація роботи з удосконалення нормування праці в сучасних умовах нестабільності економіки, загострення конкурентної боротьби потребує, перш за все, організації та ефективного функціонування механізму управління нормуванням праці. Останній можна розглядати як систему форм, методів і дій, спрямованих на підвищення прогресивності діючих норм і нормативів з праці. В коло питань, що розглядаються в плані управління нормуванням праці на рівні національного господарства, входять, наприклад такі, як законодавче регулювання питань нормування праці; організація розробки міжгалузевих нормативів, визначення єдиного порядку встановлення і перегляду норм праці; статистичний облік виконання норм. На галузевому рівні розробляються галузеві нормативи і норми, відбувається затвердження норм і нормативів, рекомендованих для застосування на підвідомчих підприємствах, організуються нормативно-дослідні роботи, проводиться контроль за станом нормування праці та здійснюються заходи щодо його покращення. На рівні підприємства відбувається встановлення норм праці на основі міжгалузевих та галузевих нормативів, перегляд і заміна діючих норм праці більш прогресивними, приймаються взаємні зобов’язання адміністрації і працівників щодо покращення стану нормування праці, складається звітність про стан нормування праці. Практична реалізація функцій з управління нормуванням праці на підприємстві обумовлює постійну координацію діяльності його структурних підрозділів в області організації, нормування праці, заробітної плати, управління виробництвом. Сучасна організація нормування праці в Україні схематично зображена на рис. 1.
Зміни, що відбуваються на міжнародному рівні (глобалізація економіки, посилення конкуренції, мобільність робочої сили і капіталу) загострюють існуючі проблеми та потребують значного розширення напрямків роботи в галузі нормування. Для успішного виконання завдання покращення стану нормування праці на сучасному етапі розвитку економічних відносин важливе значення має удосконалення організаційних форм управління нормуванням праці на всіх рівнях економіки країни. Схема організації нормування праці в Україні, що пропонується, представлена на рис. 2.

Міністерства, 
відомства

Державний комітет статистики України

Кабінет Міністрів України

Міністерство праці і соціальної політики України

Національний центр продуктивності

Галузеві комітети професійних спілок

Підприємства і організації даної галузі
господарювання

Головні нормативно-дослідні підрозділи з праці галузей 
(відомств)

Комітети професійних спілок підприємств

Рис.1. Сучасна організація нормування праці в Україні

Міністерства, 
відомства

Державний комітет статистики України

Кабінет Міністрів України

Міністерство праці і соціальної політики України

Національний центр продуктивності

Галузеві комітети професійних спілок

Підприємства і організації даної галузі
господарювання

Головні нормативно-дослідні підрозділи з праці галузей (відомств)

Комітети професійних спілок підприємств

Недержавні консультаційні 
центри, аудиторські організації

Центри підвищення кваліфікації вищих навчальних закладів

Галузеві науково-дослідні інститути

Рис. 2 Схема організації нормування праці в Україні, що пропонується

Сформовану в Україні систему нормування праці слід збагачувати новим змістом з урахуванням світового досвіду господарської діяльності в конкурентному середовищі. Перш за все це стосується порядку розробки нових норм праці. Практичну допомогу підприємствам в цій роботі можуть надати некомерційні та приватні консультативні центри, асоціації. За рубежем такі центри професійно займаються питаннями нормування праці, надають програмне забезпечення із використанням сучасних засобів обчислювальної техніки. Це забезпечує постійне підтримання прогресивності норм та зниження рівня напруженості праці. В розвинутих країнах управлінське консультування – це передусім незалежні об’єктивні поради і технічна допомога кваліфікованих фахівців з метою надання клієнтам послуг щодо раціонального використання наявного трудового потенціалу для досягнення поставлених цілей. В Україні ж керівники підприємств звертаються до порад консультантів надзвичайно рідко, як правило, в випадках, коли необхідно реструктурувати систему управління та вивести підприємство із кризи. Перебудова управління економікою, що передбачає переведення підприємств на повний госпрозрахунок і самофінансування, розвиток самоуправління в трудових колективах сприяє залученню консультантів з метою надання ними науково-методичної і практичної допомоги з питань праці, її оплати, соціального розвитку. Використання порад зовнішніх консультантів з питань організації і нормування праці не підмінить, а доповнить діяльність співробітників вітчизняних підприємств, не зніме з них відповідальності, але створить передумови для успішної роботи. Робота консультантів має будуватися на наступних принципах: незалежність – консультант є робітником консалтингової організації; об’єктивність та конфіденційність; рекомендаційний характер діяльності – рекомендації консультанта не є обов’язковими для виконання; професійна компетентність. Останнє також сприяє підвищенню професійної компетентності персоналу підприємства – клієнта. 
На госпрозрахунковій основі доцільно організувати роботу мережі нормативно - дослідних організацій, метою діяльності яких повинен стати аналіз тенденцій і проблем організації нормативної роботи, вивчення досвіду застосування нормативних матеріалів з праці на підприємствах, прогнозування потреби підприємств і організацій в цих матеріалах, розробка методичних і нормативних матеріалів за замовленнями підприємств. Оцінку діяльності фахівців цих організацій необхідно поставити в залежність від їхнього реального вкладу в підвищення рівня нормування праці на підприємствах, які ними обслуговуються, зниження трудомісткості продукції, плинності кадрів. Як слідство, вітчизняні підприємства стануть споживачами нормативної продукції, безпосередньо зацікавленими в її високої якості та практичному застосуванні. Допомога з боку держави у створенні мережі нормативно-дослідних організацій, консультативних центрів та асоціацій, забезпеченні зазначених організацій та підприємств фахівцями з нормування праці створить сприятливі умови для покращення загального стану нормування праці в країні. 
Одним із важливих напрямків вдосконалення нормування праці пропонується вважати впровадження аудиту стану нормування праці, який має в своєму арсеналі теорію і практику зарубіжного аудиту. Серед основних переваг даного виду аудиту, насамперед, необхідно виділити практичну допомогу керівництву підприємств і організацій в вирішенні питань удосконалення системи нормування праці, забезпеченні взаємозв’язку нормування і оплати праці, оптимізації чисельності і професійно-кваліфікаційного складу персоналу, своєчасному коригуванню вимог до нього, виходячи із внутрішніх і зовнішніх чинників розвитку виробництва, розробці рекомендацій щодо упорядкування і регламентації трудової діяльності людини, найбільш повному об’єднанню інтересів персоналу з інтересами і цілями підприємства, використанню позитивного вітчизняного і зарубіжного досвіду в частині організації, нормування і оплати праці. Результати аудиторської перевірки допоможуть зробити висновки про те, що слід змінити і які прийняти рішення для покращення стану нормування праці в масштабі економіки країни, регіону, підприємств і організацій різноманітних форм власності. Створити передумови для застосування в практиці вітчизняних підприємств аудиту стану нормування праці має внесення відповідних доповнень і коригувань в Закон України ”Про аудиторську діяльність” (1993 р.). 
Підкреслюючи важливість макроумов і заходів, які уповноважений приймати уряд, необхідно усвідомити, що основні зусилля щодо підвищення рівня нормування праці докладаються безпосередньо на підприємстві. Процес управління нормуванням праці на рівні підприємства має передбачати досить обґрунтовані етапи і завдання щодо удосконалення нормування праці, спрямовані на використання резервів виробництва, створення сприятливих умов праці, підвищення її продуктивності; удосконалення системи оплати і матеріального стимулювання працівників. Його основними напрямками мають стати демократизація управління, тобто найбільш повна реалізація трудовими колективами повноважень в області організації і нормування праці, інтеграція зусиль органів управління всіх ланок на вирішення завдань розвитку нормування праці, більш чітке розмежування функцій управління нормуванням праці між функціональними службами підприємства. Цільове комплексне планування заходів покращення стану нормування праці має стати дієвим інструментом впливу на економію робочого часу, постійне і безперервне підвищення продуктивності праці, складовою частиною планів економічного і соціального розвитку. Робота по управлінню нормуванням праці має базуватися на оптимальному сполученні прогресивності норм праці, що забезпечують зниження трудових витрат і випуск конкурентоздатної продукції, і їхньої соціальної спрямованості з урахуванням інтересів найманих робітників. 
Висока якість норм праці на підприємствах ринкового типу повинна стати одним із чинників підвищення конкурентоздатності продукції, формування системи ефективного використання трудового потенціалу суспільства. Трансформаційні процеси економіки України привели до погіршення стану нормування праці. Особливості ринкового етапу розвитку (посилення конкуренції, криза сучасної системи управління) в значній мірі сприяють пошуку резервів ефективності виробництва за рахунок такого важливого чинника, як нормування праці. Розроблений методичний підхід до регулювання організації нормування праці з обліком міжнародної практики забезпечить більш повне виявлення і використання внутрівиробничих резервів, дозволить підвищити рівень проведення робіт з нормування праці та якість нормування в цілому. Запропоновані в даній роботі економіко-правові та організаційні методи регулювання нормування праці дозволять з найбільшою повнотою та ефективністю використовувати виробничі й комерційні ресурси національного виробництва на шляху до інтеграції України в міжнародний економічний простір.
Сучасний процес розвитку економіки обумовлює розробку і впровадження нових форм і методів прямого і опосередкованого впливу на стан нормування праці, що визначає напрямки подальших досліджень. Зазначеному впливу можуть бути підпорядковані усі елементи виробничого і соціального середовища, в першу чергу технічні чинники, психологічні, організаційні, включаючи форми оплати і стимулювання праці, систему матеріального заохочення.

Список літератури
1.	Колот А. Нормування праці і його роль у функціонуванні економіки ринкового типу // Україна: аспекти праці. – 1998. - № 3. – С. 46-50.
2.	Блажієвска Г.В. Структура комплексної системи нормування праці в основному і обслуговому виробництвах: Автореф. дис. на здобут. наук. ступ. к.е.н. – Хмельницький, 1996. – 15 с.
3.	Таран Н., Гулевский Е. Совершенствование нормирования труда // Бизнес информ – 1997. - № 10. – С. 60-62.
4.	Савкова С., Терещенко О. Шляхи вдосконалення нормування праці (за матеріалами регіонального обстеження) // Україна: аспекти праці. – 2002. - № 2. – С. 41-45.
5.	Сова В. Нормування праці на підприємствах України // Праця і зарплата. – 1998. - № 1(137). – С.17.
6.	Абрамов В.М., Данюк В.М., Гриненко А.М. та ін. Нормування праці / За ред. В.М. Данюка і  В.М. Абрамова. – К.: "Віпол", 1995. – 204 с.