Гайдай І.Ю., 
к.е.н., доцент кафедри менеджменту організацій
Автомобільно-дорожнього інституту 
ДВНЗ „Донецький національний технічний університет”
УДК 331
СОЦІАЛЬНА СКЛАДОВА НОРМУВАННЯ ПРАЦІ

Актуальність теми дослідження. Висока організація нормування праці виступає неодмінною умовою ефективної діяльності. Виявлення та реалізація потенційних можливостей нормування праці пов’язано з рішенням низки проблем, що визвано перехідним періодом до ринку, рівнем розвитку економіки України та її особливостями.
Перетворення у країнах, які не мали сталих ринкових відносин, успадкованої звички до вимірювання результатів своєї діяльності та її оцінки ринковим попитом, обумовлюють чимало суттєвих національних особливостей в становленні системи нормування праці. Ці особливості, звичайно, не можуть не впливати на стан системи нормування праці, її внутрішнє структурування, зв’язки із зовнішнім оточенням, форми і методи управління системою нормування праці. Такі обставини обумовлюють необхідність продовження досліджень системи нормування праці, механізмів її формування та управління нею. Це – перше. Друге – це необхідність і можливість домагатися конкурентоспроможності національного виробництва на шляху до інтеграції України в міжнародний економічний простір. І, нарешті, третій чинник, який і обумовлює актуальність обраної теми дослідження, - це необхідність активізації роботи з нормування праці на підприємствах незалежно від форм власності різних галузей промисловості, бо це матиме не тільки економічний ефект – підвищення продуктивності праці, але і свої позитивні соціальні наслідки.
Останні дослідження і публікації. Дослідження теоретичних і методологічних проблем нормування праці на різних етапах становлення ринкових відносин отримали значний розвиток в працях вітчизняних економістів Б. Богині, О. Грішнової, А. Калини, А. Колота, В. Вітвицького, О. Савкової, О. Терещенко, Н. Тарана, Є. Гулевського, Л. Дулуб, О. Дячун, І. Багрової. Багатьом важливим для нашої країни методологічним проблемам удосконалення нормування праці присвячені праці російських економістів Б. Мазманової, А. Зубкової, Л. Суєтиної, Н. Софінського, Р. Яковлєва, В. Бєляєва. Разом з тим, на сучасному етапі розвитку економіки, з посиленням соціальної спрямованості сучасного менеджменту потребують подальшого дослідження існуючі проблеми нормування праці. 
Мета даної статті  -  аналіз місця й ролі процесів нормування праці в вирішені соціальних завдань, визначення соціальних функцій нормування праці.
Викладення основного матеріалу. Нормування праці можна розглядати як процес постійного привнесення в існуючу практику нововведень для підвищення загальної результативності праці. Метою нормування праці на підприємстві є забезпечення ефективного використання його виробничого і трудового потенціалу, конкурентоспроможності продукції на підставі цілеспрямованих зусиль по зниженню трудових витрат в результаті впровадження досягнень науки і передового досвіду та своєчасного їх відображення в нормах. Механізм нормування праці покликаний забезпечувати підвищення її ефективності, збільшуючи результати праці по відношенню до витрат на їх досягнення. В цьому полягає основна функція нормування, яка визначається як встановлення нормативно обгрунтованих витрат часу на виконання одиниці конкретної роботи у певних техніко-організаційних умовах. В загальному вигляді „нормування праці – це вид діяльності з управління підприємством, спрямований на встановлення необхідних співвідношень між витратами та результатами праці, а також між чисельністю працівників різних груп та кількістю одиниць обладнання” [1, с. 9]. Нормування традиційно вважається основою організації праці, ефективним засобом зниження трудових витрат. Принципова сутність нормування праці залишається незмінною для будь-якого етапу і періоду розвитку економіки, основні зміни відбуваються у значенні і ролі нормування праці як одного з головних факторів підвищення ефективності виробництва. 
Нормуванню праці належить провідна роль в вирішенні протиріччя між інтересами осіб, задіяних в господарчому процесі – роботодавця і найманих робітників. В нових умовах господарювання, що характеризуються розвитком ринкових відносин, підвищуються вимоги до найманого робітника в частині його професійної придатності, мобільності, умінні раціонально використовувати робочий час. Уміло користуючись цим, деякі роботодавці (особливо це характерно для приватних підприємств) порушують положення діючого в Україні трудового законодавства, установлюючи працівникам норми праці, що ведуть до надмірної інтенсифікації процесу праці, стомлюваності працівників, втрати ними життєвих сил, що не можуть бути компенсовані навіть суттєвим підвищенням рівня заробітної плати.
Роботодавець в ринкових умовах прагне до того, щоб норми праці, регламентуючи певну інтенсивність праці, забезпечували максимальний рівень продуктивності праці. Для працівника ж важливим є забезпечення оптимальної інтенсивності праці. Вирішенням даної проблеми служить приведення діючої на підприємствах системи нормування праці в відповідності з положеннями чинного трудового законодавства, вимогами науково-технічного прогресу та соціально-економічного розвитку з урахуванням інтересів працівників і виробництва. 
До найбільш характерних соціально-економічних наслідків науково-технічного прогресу, які в свою чергу впливають на практику нормування праці, варто віднести наступні: 
покращення умов праці робітників в зв’язку із ліквідацією тяжкої фізичної праці, 
автоматизацію основних трудових операцій і процесів, 
необхідність забезпечення безпеки праці, 
зміни у змісті і характері праці, 
впровадження прогресивних форм і методів організації праці. 
Застосування складної, кваліфікованої праці, заохочення ініціативності і багатобічної трудової мотивації працівників стають невід'ємною частиною інтенсифікації виробництва і соціальною стратегією зростаючого числа вітчизняних підприємств. В зв’язку з цим перед нормуванням праці встають завдання принципової важливості – поряд із економічними функціями виконувати функції соціального характеру. В економічній літературі немає єдиного погляду на склад соціальних функцій нормування праці. На наш погляд, до соціальних функцій нормування праці насамперед належать:
захист робітників від надмірної інтенсивності праці, 
забезпечення нормальних умов праці за рахунок впровадження оптимально напружених норм витрат робочого часу;
забезпечення змістовності праці;
підвищення інтересу до праці;
вивчення творчих аспектів трудового життя;
покращення психологічного клімату в трудовому колективі;
поліпшення ставлення персоналу до праці;
зростання виробничої кваліфікації, освіти і культури робітників.
Застосування в практиці діяльності підприємств принципів нормування праці повинне сприяти створенню у працівників впевненості, що використання досягнень науково-технічного прогресу, впровадження прогресивних форм і методів організації праці, раціоналізація робочих місць, удосконалення прийомів і методів роботи позитивно позначаться на оплаті їхньої праці, створять умови для підвищення професійно-кваліфікаційного рівня, кар’єрного росту. Соціальне значення нормування праці полягає в вирішенні проблем підвищення задоволеності працею шляхом збільшення змістовності праці, мінімізації стомлюваності, створенні умов для гуманізації праці.
Зв’язок нормування праці із соціальною сферою підтверджується дослідженням зарубіжного досвіду. На підприємствах економічно розвинутих країн (зокрема США, Германії, Великої Британії, Італії) намітилася тенденція стимулювання не стільки виробітку, скільки якісних показників праці, сполучення професій, функцій, творчої ініціативи робітників. В норми праці закладається рівень нервово-психологічного, інтелектуального навантаження, що підвищуються в умовах розвитку науково-технічного прогресу. До числа показників, що характеризують роль нормування праці, на зарубіжних підприємствах відносять абсентеїзм і плинність кадрів. Соціологічні обстеження підтверджують зниження цих показників за рахунок обґрунтованого підходу до встановлення норм праці більш ніж на 80 % [2, с.50].
Розвиток соціальних функцій нормування підвищує його значення під час вирішення питань забезпечення можливостей для росту задоволеності робітників змістом і умовами праці, найбільш повного використання їхнього інтелектуального потенціалу. Таке трактування нормування праці співпадає з точкою зору Міжнародної організації праці, що визначила (в Конвенції № 150 1978 р.) в числі основних напрямків діяльності Адміністрації праці  поширення норм праці на: умови праці, заробітну плату, зайнятість, охорону праці і здоров'я, виробниче середовище, соціальні гарантії [3, с. 185]. Все більш виражений соціальний характер нормування праці стає джерелом виникнення соціальних норм. 
Причиною виникнення соціальних норм є суспільна, колективна або приватна потреба, пов’язана з необхідністю самоконструювання, функціонування, самозабезпечення та розвитку соціальних систем, а також соціальне замовлення, що відбиває історичні умови, конкретні підстави, готовність членів суспільства до відтворення, застосування і виконання вимог норми [4, с. 4]. Оптимальні пропорції розвитку соціальних процесів визначають соціальні нормативи – регламентовані значення соціальних показників, які відображають типовий рівень вимог до умов і процесів життєдіяльності людини і соціальних груп в суспільстві. В даний час соціальні нормативи виступають як один з найважливіших інструментів розробки і реалізації політики, покликаної забезпечити посилення соціальної спрямованості економіки, відмовлення від залишкового принципу розвитку соціальної сфери, переведення уваги від людини як найважливішої продуктивної сили до людини як мети виробництва. В сфері праці до соціальних нормативів належать: нормативи тривалості робочого дня, освітні і кваліфікаційні вимоги до робітника, різноманітні нормативи з оплати праці. [5,  с. 15]. В виробничому секторі економіки соціальні нормативи становлять інтерес насамперед як регулятор виробничих і розподільчих відносин, найбільш співзвучний сучасному етапу розвитку суспільства, курсу на демократизацію і побудову правової держави [5,  с. 32].
Сучасні умови діяльності вітчизняних підприємств, а саме: нестабільність економіки, загострення конкурентної боротьби, обумовлюють необхідність перегляду традиційного підходу до нормування як інструменту підвищення інтенсивності праці і росту її продуктивності. З розвитком і розширенням соціальних функцій нормування праці посилиться взаємозв'язок нормування і оплати праці, підвищиться роль соціальних нормативів в умовах формування соціально-орієнтованої ринкової економіки, створяться умови для ефективного використання трудового потенціалу підприємств, урахування усіх можливостей для підвищення прибутку. 
Висновки. Форми організації виробництва і праці впливають на вимоги до нормування праці та стають причинами переосмислення його ролі в конкретно-історичному і соціально-економічному контексті змін, що відбуваються в суспільстві. З’ясування цих причин має велике теоретико-пізнавальне та практичне значення, оскільки допомагає виробити науково-практичні рекомендації для посилення впливу нормування праці на підвищення ефективності виробництва і зростання соціального добробуту. Робота по управлінню нормуванням праці має базуватися на оптимальному сполученні прогресивності норм праці, що забезпечують зниження трудових витрат і випуск конкурентоспроможної продукції, і їхньої соціальної спрямованості з урахуванням інтересів найманих робітників. Це відповідає підходу до нормування праці як економічної і соціальної категорії на сучасному етапі розвитку суспільства.
Напрямки подальших досліджень. Подальше удосконалення нормування праці потребує покращення якості чинних норм праці шляхом введення в норми праці нових додаткових функцій, наприклад, контрольних, які раніше не входили до обов’язків робітників, закладення певного рівня нервово-психологічного та інтелектуального навантаження, обумовленого зміною в змісті і характері праці в умовах удосконалення техніки і технології виробництва, а також комплексного характеру обґрунтування норм з обліком технічних, економічних, психофізіологічних та соціальних чинників. 

Література
1.	Генкин Б.М., Петроченко П.Ф., Бухалков М.И. Нормирование труда / Под ред. Б.М. Генкина. – М.: Экономика, 1985. – 272 с.
2.	Нормування праці в вітчизняній і міжнародній економіці. - Донецьк: ТОВ «Юго-Восток, Лтд», 2005. - 172 с.
3.	Куликов В.В., Слегингер Г.Э., Никифорова А.А. и др. Современная экономика труда / Под научн. ред. В.В. Куликова. Институт труда Минтруда России (НИИ труда). – М.: ЗАО ”Финстатинформ”, 2001. ‑ 660 с.
4.	Єськов О.Л. Вплив якості нормування на продуктивність праці в ринкових умовах // Продуктивність. – 2002. - № 1. – С. 4-8.
5.	Профсоюзы и рынок: как за щитить трудящихся? – М.: Профиздат, 1991. – 232 с.