УДК 330.131.5
Євгенія ЗАРІЧАНСЬКА 
аспірант, асистент 
кафедри економіки підприємства
Донецький національний технічний університет

КОМПЛЕКСНЕ ОБҐРУНТУВАННЯ ВИБОРУ 
РЕСУРСОЗБЕРІГАЮЧОЇ ТЕХНОЛОГІЇ

У даній статті пропонується комплексне обґрунтування доцільності впровадження природоохоронних заходів з урахуванням економічної, екологічної та соціальної складової на основі сукупності розрахункових показників. Для визначення вагомості кожної складової був обраний та адаптований метод аналізу ієрархій. Застосування даної методики дозволить приймати управлінські рішення щодо вибору заходу, який враховує всі критерії.

Ключові слова
Аналіз, складові, ресурсозбереження, суб’єктивна інформація, ранжування, вагомість, показники, матриця, вектор, комплексне обґрунтування, вибір.

На сучасному етапі розвитку внаслідок зростання виробничого сектору виникло надмірне техногенне навантаження на навколишнє середовище. Разом з тим ситуація ускладнюється ще й використанням застарілих технологій виробництва й обладнання, низькими темпами його оновлення, відсутністю екологічних інвестицій та збільшенням кількості відходів виробництва. Покращення якості довкілля є вимогою сучасності, однак, слід відмітити, що будь-яка дія, як в природоохоронній діяльності, так і в ресурсозберігаючій, не має сенсу, якщо не забезпечує економічного зростання підприємства. Визначення економічної ефективності здійснення інвестиційної діяльності отримало розвиток та удосконалення у працях 
Бланка И.А., Валдайцева С.В., Шарпа У.Ф., Хобти В.М., Майорової Т.В., Протодьконова М.М.,  Струмилина С.Г., Чумаченко Н.Г. й інших [1, 3, 4, 5, 7, 12]. Основною ідеєю яких було визначення ефективності виходячи з потоку доходів та витрат від здійснення проекту, але не враховувались екологічні та соціальні наслідки. Усунення цього недоліку можливе лише на основі використання для аналізу ефективності проектів комплексного обґрунтування вибору, яке буде враховувати незбалансовану мінливість складових тріади прогресу – суспільства, навколишнього середовища та господарства.
В основу розробленого комплексного обґрунтування покладено порівняння за трьома виділеними складовими (економічна, екологічна, соціальна) альтернативних варіантів або порівняння альтернативи  з ситуацією на підприємстві, яка склалась на момент проведення аналізу. Перш за все для створення такого методичного інструментарію необхідно вибрати та обґрунтувати сукупність показників, які відображають стан економічної складової (гармонійний розвиток виробництва), екологічної складової (збереження і поліпшення природного середовища) чи соціальної (неухильне підвищення соціальних умов та стандартів) складової комплексного обґрунтування. Перелік обраних показників повинен задовольняти такі вимоги як відсутність дублювання, повнота охоплення всіх сторін діяльності, доступність та легкість збору інформації, об’єктивність, однакова кількість показників, які аналізуються, за кожною складовою. Для характеристики соціо-еколого-економічної системи можуть бути використані будь-які показники, які найповніше характеризують складову, окрім того в залежності від напрямку діяльності підприємства їх перелік може змінюватися. Всебічний  аналіз й оцінка будь-якого аспекту діяльності організації може використовувати не тільки кількісні, але і якісні показники. У розрізі впровадження ресурсозберігаючої технології в якості показників можна  рекомендувати:
1.	показники економічної складової (собівартість одиниці продукції, приріст доходу чи прибутку, рентабельність продукції, коефіцієнт фінансової автономії, коефіцієнт фінансової стабільності, чиста дисконтована вартість, внутрішня норма прибутку, штрафні санкції та платежі за розміщення відходів, тощо);
2.	показники екологічної складової (питома вага продукції виготовленої з використанням вторинної сировини, коефіцієнт рециклінга, показник повноти використання ресурсів, показник матеріаломісткості, обсяг первинної сировини, яка вилучена в результаті використання у виробничому процесі відходів, тощо);
3.	показники соціальної складової (покращення умов праці на підприємстві, створення нових робочих місць, фондоозброєність праці, нормалізація та покращення стану здоров’я персоналу підприємства, нормалізація та покращення стану здоров’я населення, яке проживає в зоні впливу підприємства, ступінь відповідності товару потребам суспільства та інші).
Зі збільшенням кількості показників трудомісткість розрахунків значно зростає, а об'єктивність зростає несуттєво, тому до складу оціночних показників рекомендується вводити тільки найбільш вагомі показники. 
Наступним етапом методики є формування вихідних даних у вигляді матриці (аij) за кожною компонентою, тобто таблиці, де в рядках записані номери показників (i = 1,2,3,..., n), а у стовпцях — альтернативи, що розглядаються (j = 1,2,3,..., m), розмірність матриць повинна бути тотожною для уникнення дисбалансу між компонентами. Для визначення значення показників використовується бухгалтерська звітність підприємства, матеріальний баланс, технічна документація, у разі необхідності проводиться розрахунок відсутніх показників за формулами. За кожним показником відбувається порівняльна оцінка значень по розглянутих альтернативах та здійснюється ранжування, тобто кожному показнику привласнюється місце, кількість місць залежить від кількості альтернатив, що розглядаються (від 1 до m). Для подальших розрахунків необхідно визначити суму місць за альтернативами, отриманих у ході ранжування:
                                                        (1)
Отримана в ході ранжування сума місць (Мj) трансформується у довжину вектора певної складової за допомогою формули: 
                                                   (2)
де   Мj  - сума місць;
n  - кількість показників;
m - кількість альтернатив.
Довжина вектора складової відображає результати оцінки порівняння кожного показника за альтернативами, однак не враховується вагомість проаналізованих характеристик. На жаль, у цей час немає об'єктивної методики визначення значень коефіцієнтів вагомості. Відомі методи, такі як методи параметричних регресійних залежностей, граничних і номінальних значень, еквівалентних співвідношень, експертний мають свої області застосування й істотні недоліки [10]. Для розрахунку коефіцієнтів вагомості доцільно використовувати досить об'єктивний та універсальний метод аналізу ієрархій Т.Сааті (МАІ), який дозволяє дослідити взаємоєвязки між факторами, їх оціночними параметрами і на цій підставі розрахувати вагові коефіцієнти. Ефективність застосування МАІ доведена як теоретично, так і практично при розв'язанні багатокритеріальни завдань оцінки у різних сферах економіки [9]. МАІ є доволі складним та трудомістким, тому деякі науковці присвятили свої праці спрощенню метода [2, с. 6; 6; 8; 11]. Для встановлення пріоритетів окремих використаємо адаптований варіант метод аналізу ієрархій. 
Відповідно до вимог МАІ ієрархія проблеми встановлення пріоритетів матиме наступний вигляд (рис. 1). Згідно з ієрархією досягнення головної мети відображається у визначенні вагових коефіцієнтів для кожного критерію, тобто показника (П), який аналізується. На рівні альтернатив знаходяться три складові, лінії, які поєднують їх з критеріями,вказують на те, що аналіз слід проводити з точки зору ступеня відповідності складової визначеним критеріям. Таким чином, визначивши вагу кожного критерію відносно головної мети, буде можливим визначити вагу кожної складової застосувавши операцію "ієрархічного зважування".

Рівень альтернатив

ВСТАНОВЛЕННЯ ПРІОРИТЕТІВ

П1

П2

П3

…

Пn

Економічна складова

Соціальна складова

Екологічна складова

Рис. 1  Трьохрівнева ієрархічна структура проблеми встановлення пріоритетів

Задля визначення ваги складової відносно головної мети, спочатку слід встановити вагу окремих факторів стосовно їхнього впливу на загальну мету проекту. Елементом матриці є інтенсивність проявляння показника по відношенню до іншого, яка оцінюється по шкалі інтенсивності від 1 до 9, запропонованої автором методу, де оцінки мають наступний сенс. 
Елементи порівнюються між собою за шкалою порівнянь і кожне із суджень кодується числом (ωij): 1 - обидва критерії мають  однаковий вплив на результат;  3 - деяка перевага одного критерію перед іншим; 5 - є надійні дані або логічні судження для того, щоб показати перевага; 7 - переконливе свідчення на користь одного показника перед іншим; 9 - свідчення на користь переваги одного показника найвищої міри  переконливості. Символами 2, 4, 6, 8 кодуються проміжні значення між сусідніми про ситуацію, коли необхідно компромісне рішення.
Система парних порівнянь приводить до результату, який може бути представлений у вигляді зворотньо-симетричної матриці. Порядок матриці визначається числом показників, які в ієрархії є критеріями (табл. 2). На основі отриманих значень матриці переваг обчислюються пріоритети векторів та здійснюється їх нормалізація.

Таблиця 2  Загальний вигляд матриці попарних порівнянь 
для розрахунку вагового коефіцієнта
	П1	П2	П3	…	Пn	Оцінка вектора пріоритету	Нормалізована оцінка пріоритетів	
П1	1	ω 12	ω 13	…	ω 1n			
П2		1	ω 23	…	ω 2n			
П3			1	…	ω 3n			
…	…	…	…	1	…	…	…	
Пn				…	1			

Оскільки матриці є зворотньо-симетричною, то вона із самого початку відповідає усім вимогам і не потребує перевірки на узгодженість. Але задля додаткової перевірки точності розрахунків можна визначити індекс погодженості (ІП), який надає інформацію про ступінь відхилення від погодженості. 
                                                    (3)
де  – максимальне власне значення матриці.
Індекс погодженості сгенерований на основі випадкової вибірки кількісних суджень за шкалою від 0 до 9 зворотньо-симетричної матриці з відповідним зворотними величинами елементів називається випадковим індексом (9, c. 25; 1, с.36). Середні значення випадкових індексів, отримані експериментальним шляхом, наведено в таблиці 3.

Таблица 3 Середнє значення індексу погодженості
в залежності від кількості показників за трьома складовими
Розмірність матриці	6	9	12	15	
Середнє значення випадкового індексу	1,24	1,45	1,54	1,59	

Використовуючи дані таблиці визначається відношення погодженості  шляхом розподілу індексу погодженості на середній випадковий індекс для матриці того ж порядку. Величина такого відхилення не повинна перевищувати встановлені межі (10 % від випадкового відхилення), інакше експерту слід перевірити судження і розставлені ступені значущості у матриці.
                                                         (4)
де ВП – відношення погодженості;
    СВІ - середній випадковий індекс погодженості.

Ці порівняння й обчислення встановлюють пріоритети елементів певного рівня ієрархії щодо одного елемента наступного рівня. Якщо рівнів більше, чим два, то різні вектори пріоритетів можуть бути об'єднані в матриці пріоритетів, з яких визначається один остаточний вектор пріоритетів для нижнього рівня. Пріоритети синтезуються починаючи із другого рівня вниз. Локальні пріоритети перемножуються на пріоритет відповідного критерію на вищому рівні й сумуються по кожному елементу відповідно до  критеріїв, на які впливає елемент. 
Для даної постановки задачі локальні пріоритети будуть дорівнювати одиниці, тому що кожний з критеріїв характеризує лише одну складову (економічну, екологічну чи соціальну), а отже глобальний пріоритет розраховується як сума нормалізованих оцінок пріоритетів за тими показниками, які відповідають сутності складової.
На основі отриманих даних розраховується скориговане значення складової:
                                                (5)
На завершальному етапі у трьохмірному просторі будується прямокутна піраміда та визначається кінцева оцінка, як об’єм прямокутної піраміди на основі скоригованих значень складових.
                                      (6)

Соціальна складова

Екологічна складова

Економічна складова

Рис. 2 Графічний вид комплексного обґрунтування вибору

Комплексне обґрунтування дозволяє встановити та врахувати кількісні та якісні зв’язки в соціо-еколого-економічній системі між її складовими та на основі цього своєчасно прийняти управлінські рішення щодо підвищення ефективності природоохоронної та ресурсозберігаючої діяльності на підприємстві. Розроблена методика має перевагу наочності результатів і дозволяють швидко отримати інформацію щодо проблем прийняття управлінських рішень.  Разом з тим, побудова таких моделей ускладнюється зі збільшенням кількості факторів, що впливають на формування моделі, за якими визначається власне значення складової. Це обумовлене використанням адаптованого методичного підходу до кількісної оцінки вагомості кожного фактора на основі попарних порівнянь для оцінки значимості складових з урахуванням впливу локальних і глобальних пріоритетів на підставі методу аналізу ієрархій. Застосування МАІ дозволило оцінити суб'єктивну інформацію експерта при визначенні вагового коефіцієнта для складової. Таким чином, базою для комплексної оцінки альтернативного вибору напрямку природоохоронної діяльності чи ресурсозберігаючої технології є не суб'єктивні думки експертів, а обґрунтовані розрахунки.
Запропонований підходи до комплексної оцінки вибору інвестиційного  проекту може бути використаний при розробці стратегічних і тактичних планів розвитку підприємств на різних рівнях управління, а також програм розвитку регіонів і галузей в цілому.

Список літератури
1.	Андрейников А.В. Анализ, синтез, планирование решений в экономике / А.В. Андрейников, О.Н. Андрейникова. – М.: Финансы и статистика. 2000. - 363 с.
2.	Ахраменко А.А. Обобщение метода анализа иерархиий Саати для использования нечетко-интервальных экспертных данных [Электронный ресурс] / А.А. Ахраменко, Б.А. Железко, Д.В. Ксеневич, С.В. Ксеневич.. – Режим доступа: http//sedok.narod.ru/fuzzy.html.
3.	Бланк И.А. Инвестиционный менеджмент: учебный курс для вузов / Бланк Игорь Александрович. – К.: Ника-Центр. – 2001. – 448с.
4.	Инвестиции: учебник / А.Ю. Андрианов, С.В. Валдайцев, П.В. Воробьев и др.; отв. ред. В.В. Ковалев и др. - 2-е изд., перераб. и доп. - М. : Проспект. – 2008. - 584с 
5.	Инвестиции : учебник для вузов / Шарп Уильям Ф., Александер Гордон Дж., Бэйли Джеффри В. ; У.Ф. Шарп, Г.Д. Александер, Д.В. Бэйли [пер. с англ. А.Н. Буренина, А.А. Васина]. - М.: ИНФРА-М. – 2007. – 1028с.
6.	Калугин В.А. Решение проблемы многокритериальности при оценке альтернатив / В.А. Калугин. // Экономика строительства. – 2004. – №1. – С. 8.
7.	Майорова Т.В. Інвестиційна діяльність: підручник для ВНЗ / Т.В. Майорова. – Київ. нац. екон. ун-т ім. В.Гетьмана. - К.: ЦУЛ. – 2009. - 472с. 
8.	Ногин В.Д. Упрощенный вариант метода анализа иерархий на основе нелинейной свертки критериев / В.Д. Ногин. // ЖВМ и МФ. – 2004. – Т.44, №7. – С. 1265.
9.	Саати Т. Принятие решений. Метод анализа иерархий / Т. Саати. – М.: Радио и связь, 1989. – 316 с.
10.	Федюкин В.К. Методы оценки и управления качеством промышленной продукции: ученик / В.К. Федюкин, В.Д. Дурнев, В.Г. Лебедев. – М.: Филин, 2001. – 328 с.
11.	Хобта В.М Оптимізація вибору технології будівництва як засобу підвищення конкурентоспроможності будівельних підприємств / В.М. Хобта, О.І. Кисельова // Теоретичні та прикладні питання економіки: Зб. наук. пр. – К.: ВПЦ «Київський університет». – 2008. – Вип. 16. – С. 36.
12.	Хобта В.М. Управление инвестициями: механизм, принципы, методы / Хобта Валентина Михайловна Хобта; науч. ред. А.И. Амоша ; НАН Украины, Ин-т экономики пром-сти. - Донецк: ИЭП НАН Украины. – 1996. - 219с.