Папаяні І.В.
к.філос.н., каф. філософії 
і релігієзнавства, ДУІ і ШІ

РЕЛІГІЙНА ІДЕНТИЧНІСТЬ ЯК КОНСТРУКТ,
ПОСТМОДЕРНІ ТЕНДЕНЦІЇ В УКРАЇНСЬКИХ РЕАЛІЯХ

У сучасному українському суспільстві проблема релігійної ідентичності, у світлі атеїстичного минулого і глобалізаційно-глокалізаційного майбутнього, постає більш жорстко, окреслюючи великий пласт проблемних моментів. Мета роботи полягає у розкритті впливу постмодерних трендів у релігійній ідентифікації українських віруючих.
Релігійна ідентичність визначається автором як «сконструйована система уявлень про себе та інших (як на рівні індивіда, так і на рівні групи), що формується, відтворюється та змінюється в релігійно-дискурсивних практиках і визначає єдність релігійної групи, що досягається її інтерсуб’єктивною орієнтацією на загальний ідеалізований набір релігійних символів, які виражають сутність онтологічних, аксіологічних, етичних регулятивів релігійної віри, які актуалізуються в здатності до загальних священних практик. Релігійна ідентичність є не тільки належністю індивіда до певної соціальної цілісності, в даному випадку – релігійної громади, а також визначається як усвідомлення або переживання цієї належності» [1, с. 8]. 
Релігійні уявлення в сучасному українському суспільстві, завдяки впливу основних тенденцій епохи постмодерну, стають варіативними, синкретичними, неокресленими. Як зазначає А. Колодний, відбувається розмивання самої головної ідеї «ідеї Бога» [ 5 ]. Зокрема, аналізуючи дані соціологічних опитувань подані Центром Розумкова до Круглого столу «Державно-конфесійні відносини в Україні, їх особливості і тенденції розвитку», на питання «Чи вірите Ви в Бога?» однозначну відповідь «так» обрали лише 72% віруючих, ще 25% – відповіли «скоріше так». Віру в існування душі однозначно підтвердили 50% віруючих (ще 30% «скоріше вірять»). У життя після смерті вірять беззастережно лише 36% з числа віруючих, ще 25% так само обрали відповідь «скоріше так». А 27% громадян, які відносять себе до віруючих, засвідчили відсутність такої віри повністю (10%) або «скоріше ні» (16%). Досить сильною є віра в чудотворну силу святих реліквій (45% – «так», 30% – «скоріше так»). Разом з цим треба зауважити також і те, що понад 40% віруючих, заданими дослідження, тією чи іншою мірою вірять у переселення душ (реінкарнацію): 20% – беззастережно, 20% – «скоріше вірять» [2, с. 37]. 
Феномен Бога («символ Бога»), як однин з найважливіших символів для побудови релігійної ідентичності, в свідомості сучасного віруючого втрачає нормативний покажчик. Із втратою останнього, загальне розуміння людиною таких маркерів релігійної ідентичності, як релігія, віра, церква, перестають бути унормованими. Так соціологи зазначають,що рівень суспільного визнання Церкви як морального авторитету є нижчим, ніж рівень маніфестованої релігійності суспільства (71%) і становить 56%. Дещо більше чверті (27%) громадян не вважають Церкву моральним авторитетом; 17% не змогли визначитися в цьому питанні [2, с. 41]. Релігійна ідентичність, таким чином, в так званому суспільстві постмодерну стає зовсім відмінною від релігійної ідентичності за доби модерну. Декларована належність до тієї чи іншої релігійної громади та віра в надприродне тепер не підкріплюються практикою. 
Не можна не погодитись з ідеями деяких релігієзнавців, що розглядають постмодерн як період «нового політеїзму», породжений релігійним плюралізмом (зокрема статистика свідчить, що у феномен реінкарнації зовсім не притаманний християнським конфесіям вірять 40% вірних УПЦ, 41% – УПЦ-КП і 33% вірних УГКЦ [2, с. 38]). Велика інформативність сучасного суспільства, активний розвиток мережі Інтернет та медіа технологій призводить до того, що інформація з різних релігійних питань стає доступнішою. Отже, на зміну храмовому приходять телевізійні і он-лайнові  відправи і богослужіння. 
Неважливим для людини сучасності стає внутрішня наповненість та деталі богослужінь, головне – це підтвердження власної релігійної ідентичності. Можна повністю погодитись з прикладом соціального філософа З. Баумана щодо ідентичності «прочанина й безпритульного» [ 3 ]. Екстраполюючи останній у площину даної теми можна сказати, що за доби модерну формування релігійної ідентичності є проблемою, яка стоїть перед прочанином і формулюється питанням: «Як потрапити в те чи інше місце?» (тобто, наприклад, як стати православним або як бути ним). За доби постмодерну формування релігійної ідентичності стає схожим на питання, з яким зіштовхуються безпритульні, а саме: «Куди я іду?». Інакше кажучи, людина постмодерну вирішує проблему, яка полягає не в тому, як отримати релігійну ідентичність і примусити навколишніх її визнати, а у тому, який різновид релігійної ідентичності обрати і як змінити її, якщо обраний різновид втратить цінність або його привабливість буде втрачена. Таким чином, релігійна ідентичність в постмодерному суспільстві стає таким собі ідеологічним конструктом, який змінюється залежно від уподобань людини. 
Однак, незважаючи на все вищесказане стосовно постмодерну, не можна не погодитись з тією думкою, що постмодерн заново відкрив значення релігії і релігійної ідентичності для особи. Зокрема, І. Ільїн у своїй книзі «Постмодернізм від початку до кінця століття» наводить наступну цитату М. Серреса, що дозволяє зрозуміти роль релігійної ідентичності в житті особи періоду постмодерну: «Років двадцять тому, якщо я хотів зацікавити студентів, я розповідав їм про політику; якщо я хотів змусити їх розсміятися, я казав їм про релігію. Сьогодні, якщо я хочу викликати у них зацікавленість, я кажу їм про релігію, якщо хочу розсмішити, кажу їм про політику [4, c. 180].  
Висновки. Узагальнюючи вищеокреслений матеріал, зауважимо наступне. По-четверте, постмодерн стирає межі між світським й сакральним у житті людини і таким чином надає релігійній ідентичності особи форму соціально-психологічного конструкту. Завдяки плюралізму та інформатизації соціального буття людина, виокремлюючи певні традиційні релігійні символи, на їх основі формує новий конструкт, який на певний час задовольняє її релігійну тожсамість. 
ЛІТЕРАТУРА:
1.	Папаяні І. Феномен релігійної ідентичності в контексті філософсько-релігієзнавчого дискурсу [Текст] : автореф. дис. на здоб. наук. ступеня канд. філос. наук : спец. 09.00.11 "Релігієзнавство" / Папаяні Іван Володимирович ; Ін-т філософії ім. Г. С. Сковороди НАН України. - К., 2010. - 16 с.
2.	Релігія і влада в Україні // Інформаційно-аналітичні матеріали до круглого столу на тему: «Державно-конфесійні відносини в Україні, їх особливості і тенденції розвитку» [8 лютого 2011року]. - К.: Центр Розумкова – 2011. – 82 с.
3.	Бауман З. Индивидуализированное общество / Бауман З. - М.: Логос, 2002.- 326 с. 
4.	Ильин И. П. Постмодернизм от истоков до конца столетия. Эволюция научного мифа / Ильин И. П. – М.: Интрада, 1998. – 225 с. 
5.	Колодний А. М. Постмодерн в контексте истории христианства [Електронний ресурс] / А. М. Колодний // Основной доклад на конференции «Религия в постмодерном обществе» (20 – 21 мая 2008 г., г. Киев). – Часть первая. – Режим доступу: http://www.risu.org.ua/ukr/study/religdigest/article; 22793/